VOD (2)
Obsahy(1)
V roce 1944 je s blížícím se koncem války v Japonsku poručík Onoda poslaný na ostrov na Filipínách s rozkazem nikdy se nevzdávat. Skupina vojáků, které vzal s sebou, po příchodu umírá, a protože sám netuší, že jeho země kapitulovala, pokračuje ve válce přízraků, dokud jej skutečnost nedostihne, tedy dalších třicet roků neboli deset tisíc nocí... Arthura Harariho inspirovala k filmovému zpracování příběhu Onody autobiografická předloha a specifická povaha hlavní postavy. (Film Europe)
(více)Videa (1)
Recenze (24)
Neuveritelné dobrodružstvo vojakov,ktorí zostali vo vojne aj 30 rokov po kapitulácii Japonska.Onoda v sebe spája hned niekolko silných tém,najmä tému opustenia vojakov vyslaných mimo súostrovia,najmä v Filipinach.Onoda je nejednoznačný hlavný hrdina,je tvrdohlavý,odmieta možnosť porážky,je chladný a krutý voči filipinskym rolníkom,udržiava však aj pamiatku na svojích padlých bojovníkov.Film šikovne necháva na divákovi aby si našiel možné dôvody jeho správania.Film Onoda ponorí diváka do džungle ,kde sa ukrýva hrstka vojakov,uväzni ích v jej samote. ()
Stopáž tohoto snímku by mohla na neznalého diváka působit poněkud přebujele, ale vzhledem k tomu, že film popisuje třicet let partyzánské činnosti japonské armády na ostrově Lubang, není to žádná hrůza. Když jsem před mnoha lety četl knihu Onodových válečných pamětí ("Moje třicetiletá válka") nevěřil jsem vlastním očím, ale snímek mě tak nemohl zaskočit nepřipraveného. Tvůrci s tématem naložili velmi slušně, přestože neodolali a tu a tam zbytečně dramatizovali (proč připsali do děje postavu Iniez, to jsem fakt nepochopil- kvóty?); oba představitelé Hiró Onody ale působili naprosto věrnou podobou s originálem, a i když se místy odehrávalo pramálo toho, co by jen trochu zavánělo akcí, ani na chvíli jsem se nenudil. Užíval jsem si příběh houževnatosti, smyslu pro povinnost a kvalitního výcviku, který vás naučí, že nelze věřit lživé nepřátelské propagandě. Já tedy Onodův přístup obdivuji, i když to asi Filipínci, trpící jeho záškodnickou činností, viděli a vidí jinak. / Poučení: Když už dál nemůžeš, zatni zuby a vytrvej. 5*- ()
Strašne som sa tešil na tento film. Možno pol roka pred tým, než film uzrel svetlo sveta som mal knihu pripravenú v šuplíku nočného stolíka. Času bolo pomenej, tak som to stále odkladal, no nový film ma postrčil a jednoznačne som chcel najprv prečítať knihu a porovnať ju s filmom... Úvod nádherný, to je ono, hovorím si v duchu. Zrazu sa objavila postava Suzukiho, presne ako z knihy, sympatický, rifle a sandále na nohách...Herecky obsadené fantasticky, predstaviteľ Onody úplne dokonalý. Film je fajn, ale mohol byť o dosť lepší, keby sa režisér vernejšie držal knihy. V knihe nie je ani zmienka o tom, že by niekoho zabil (ak aj tak nevedomky, nevedel o tom pre vysokú trávu). Vo filme nejakých mŕtvych máme kvôli dramatizácii deja a na wikipédii je zmienka o nejakých 30 mŕtvych. Pravdu vie najskôr iba Onoda sám. V tom mal asi režisér voľnú ruku, ale osudy a smrť spolubojovníkov Onody mohol bez debaty zobraziť presne ako v knihe, to by predsa šlo, nie? Nestálo by to ani cent naviac, chcelo to len iný prístup, vernejší knihe...V rieke sa nestratil pištoľ, ale nohavice z uniformy. Náročné prežitie v džungli sa dalo zobraziť lepšie, chýbajú bitky a hádky medzi sebou, mohli spomenúť prerábanie a schovávanie nábojov, neustále presúvanie bunkra, arzenálu. S rozhovoru so Suzukim v závere sa zdá akoby Onoda nechcel rozprávať, no v skutočnosti prekecali celú noc... Sú to detaily, ale ľahko sa dali do filmu zapracovať, niečo ukázať, niečo doplniť vnútorným hlasom Onody, tak ako v úvode. Vnútorným hlasom sa dalo povedať mnoho. Napriek výhradám, kvalitný film podľa neuveriteľnej skutočnej udalosti. 80%. ()
Príbeh Hira Onodu vyznieva v danom kontexte doslova tragikomicky. Po roku účasti vo vojne pokračoval Hiro ďalších 29 rokov v domnienke, že vojna pokračuje, a tak sa k tomu aj postavil. Od tohto filmu som čakal veľa, ale tá kompozícia a spracovanie sa mi bohužiaľ až tak nepozdávali. Niektoré pasáže pôsobili dosť lyricky a ťažkopádne, takže to bolo miestami na môj vkus také strnulé. Ale globálne to tu bolo vcelku dobre vystihnuté a Onodov vzdor tu bol zobrazený v relatívne vierohodných formách, aj s príslušnými okolnosťami, ktoré si tento "oddaný" vojak vysvetlil po svojom = paranoja par excellence. Film sa mi teda napokon páčil, aj keď bol najmä v úvodných fázach zbytočne natiahnutý a miestami to bolo až príliš komorné (alebo ako to nazvať). Ale inak veľmi dobre podané aj s dôrazom na psychologický rozmer. ()
No ty kráááávo. Nemám nic proti válečným filmům, které trvají přes dvě hodiny ale tady ta stopáž je totálně v hajzlu. Téměř tříhodinové utrpení mě zcela vyšťavilo. Vážně nechápu, proč to Harari tak nátahl. Kdyby tady bylo co sledovat tak nic nenamítám ale vesměs zde divák pozoruje chování hrstky japonských vojáků v čele s Onodou, kteří se po válce nevzdali a přežívali dál v džungli. Ta psychika a ''rozklad'' osobnosti tady není vyobrazen úplně špatně, což je asi jediný důvod, proč dávám jednu hvězdu. Co mě ale opravdu fascinuje je to, že je Onoda ukázan v duchu jakéhosi morálního hrdiny, který vlastně za nic nemůže a jen plní rozkazy. Leda hovno. On to totiž žádný svatoušek nebyl. Když má film tři hodiny, proč zde není ukázána nějaká jeho sabotáž a záškodnické práce ? Proč nevidíme jak vraždí nevinné filipínské civilisty, jak jim krade jídlo apod. ? Ať jde Harari s tímhle do prdele. Já mu to nežeru. Snad jeden z nejhorších filmů co jsem za poslední dobu viděl. ()
Galerie (22)
Zajímavosti (3)
- Hiró Onoda byl zpravodajský důstojník japonské císařské armády z období 2. světové války, který se skrýval ve filipínské džungli a kapituloval až v roce 1974. Je tak druhým nejdéle se skrývajícím japonským vojákem (o půl roku déle se skrýval vojín Teruo Nakamura). (Duoscop)
- Během doby, kdy se skrývala v džungli, Onodova skupina zabila celkem asi třicet Filipínců, policistů i civilistů. Vzhledem k okolnostem mu ale prezident Ferdinand Marcos udělil milost. (Duoscop)
- Filmovalo sa na viacerých miestach v Kambodži. (MikaelSVK)
Reklama