Obsahy(1)
Jeden z komerčně nejúspěšnějších sovětských filmů 70-tých let přibližuje osudy tří žen z rozličných koutů země Kataríny, energické Ludmily a nevýbojné Táni. Setkají se spolu v jedné svobodárně, přičemž každá z nich má své problémy a cíle. Melodrama sleduje osudy hrdinek jejich ideály i tvrdá setkání se skutečností a realitou, ale i proměny v živote lidí města a jeho atmosféry. Káťa pracuje v továrně, čeká dítě a touží po inženýrském diplomu. Táňa se vdá za upřímného a nenáročného Nikolaje. Ludmila se zasnoubí s hokejistou Gurinem... (oficiální text distributora)
(více)Recenze (71)
Už chápu Poláky, kteří “Španělskou vesnici” nazývají “Českým filmem”. Tohle pro mne byl tak trochu “Český film” očima kohokoli ze zahraničí. Nebylo to nijak trapné ani špatně zahrané, ale film ve mně vyvolal asi tolik fascinace jako červená na semaforu. Krom toho jsem to vůbec nepochopil? Kdyby se filmy daly přirovnat ke středověkému vojenskému vybavení a jeho součástí, tak tenhle bude ve své užitečnosti někde na úrovni bradavek na hrudním plátu ()
V každém bytu telefon. Později i televize. Mládež poslouchá Nazarety. Byty, jejichž vybavení bych i dnes bral. Pěkné vztahy mezi lidmi. Prostě pohádka. A ty já moc rád. Zvláště když jsou tak pěkně natočené. ()
Chtel jsem byt nekompromisni a udelit stredni hodnoceni. Ale vzhledem k tomu, ze divakova/moje radost vzrusta s delkou tohoto filmu, pridavam... :-) Vera Alentova v hlavni roli je navic moc sympaticka (stejne tak Alexej Batalov), film konci dobre, takze pokoukani jedna radost. Ale pokud chcete sledovat, doporucuji - vyhradte si dostatek casu... ()
Kdo ví, zda je tu někdo, kdo pochopí, že mi to připomnělo doc. Skokana. Kdo si chce šplhnout, neměl by hodnotit za méně než 4. ()
Ono to není úplně dokonalé. Taky je to opravdu docela douhé. Ale víte, že mi to ani nevadilo? Film mi docela příjemně utekl. Já prostě tyhle romanťárny můžu. ()
V dnešním kvalitativním úpadku tohoto žánru velmi osvěžující snímek s dobovou atmosférou, realistickými postavami ze života ztvárněnými brilantními herci a především příběhem, který chytne za srdce. Filmů ze sovětské produkce není mnoho, ale když už nějaký vznikl, většinou stál vážně za to. ()
Předepsaný kolektivismus v lidech fixoval ty horší z lidských vlastností. Toto je film o způsobu, jakým to prováděl. Realistická sonda do uměle vytvořeného prostředí, v němž má člověk domov námořníka, a proto mu chybí kořeny, z nichž by v opoře mohl čerpat naplnění svého života, pomocnou ruku ve formě idey, myšlenky, směřování, či výchovu a radu, která umožňuje dospět (což je jev generace od generaci vzácnější). Život jedince se bez kolektivního rosolu, přiřazenému k jedinci na běžícím pásu a bez objednávky, stává vpodstatě nesmyslný, což bylo i záměrem režimu, který takto se svými šachovými figurkami pracoval. Depersonifikovaný jedinec z vaziva umělého systému utíká prostřednictvím jednoduchých nabídek, jež jsou nejblíž po ruce - stejně jako v kapitalistickém systému jsou těmi nejviditelnějšími z nich materiální statky, které na sebe berou masku řešení či cíle, jichž se jinak v takovém životě nedostává, a kterých je možno celkem jednoduše dosáhnout (vydělat si tolik a tolik na nové šaty, telefon atd.) Po stejných jednoduchých "řešeních" stejně i nyní sahají sociálně slabé skupiny, jejichž jednoduché psychiky využívají na zcela druhém konci spektra naopak sociálně až sociopaticky nejzdatnější jedinci, aby jimi levně a jednoduše posílili svůj vlastní sociální statut (bohatí proto bohatnou a chudí chudnou). Ze stejného důvodu silné lákavosti iluze řešení, jež se nabízela, a potřeby dosažení alespoň nějakého cíle, jež černý trh střelhbitě suploval, stavěli číšníci za komunismu v Československu chaty z nakradených cihel, a z téhož důvodu servírky a kadeřnice napříč sovětským blokem pokukovaly po drahém oblečení a bohatých ženiších, jejichž prestiž se určovala značkou automobilu a v lepším případě inženýrským (inžynýrským, jak za socialismu říkali ti vzděláním méně políbení ;) ) či jiným vysokoškolským nebo jinak společensky úchvatným titulem. Majetkové vztahy tu nabývají specifické formy i sociální funkce, která se pro společnost stává směrodatnou. Kolem této vybudované osy se nakonec stáčí všechno, lidé přicházejí o svá náboženství, o své tradice, o myšlenky, a jsou čím dál tím více nuceni sociálním vortextem k začlenění do tance kolem tyče, kterým je monetární pilíř, a v němž maska a lež získává novou úlohu. Nucené soužití s lidmi, jež prošli takovým brainwashingem, je psychicky, mentálně i jinak velmi náročné. Stejně náročné je sledování snah i příběhů hlavních postav filmu - není to skutečně nic příjemného. Ženy jsou tu primárně naivní a ziskuchtivé zároveň, muži jsou ve srovnání s nimi přehnaně přátelští a jednoduší. Takovou společností ženská "emancipace" postupuje jak nůž máslem. Z chlapů se stávají ovlivnitelné bačkory v rukách ženských loutek (jako v prvním dějství), nebo nabubřelí seladoni posedlí iluzí vlastní výjimečnosti (jako v dějství třetím). Film opět velmi realisticky dokumentuje, jak a proč k tomu došlo, a jakou roli v tomto dlouhotrvajícím procesu sehrála změna důležitosti majetkových vztahů ve společnosti. Tématem dialogů jsou výhradně konzumní prostředky i statky, kterými se stávají i zmiňované vysokoškolské tituly a pracovní funkce, intimní vztahy včetně sexu samotného, a dokonce i narozené a nenarozené děti. V takovém světě nic kromě konzumních statků a konzumních vztahů neexistuje a nevzniká. Sonda je tak reálná, že se při sledování filmu často vybaví nehezké vzpomínky na sousedy z ulice a školy, nenapravitelný kolorit komunismu, který nás bohužel stále plně neopouští a je předáván dále společností i "výchovou" v rodinách, a to tak silně, že soudobí lidé často věří tomu, že takové vztahy i uspořádání jsou lidským společnostem vlastní odjakživa. Stopáž filmu je poněkud přehnaná vzhledem k tomu, co v jednotlivých fázích sděluje. Hlavní dějové linky jsou víceméně banální (ne tak emoce či prázdnota hlavních hrdinů), avšak právě jejich banalita ospravedlňuje i časový rozsah, jehož mírná nabubřelost jakoby potvrzuje hluboký význam banálních příběhů pro lidský život. Herecké výkony jsou vynikající. Američany mohl film dle mého soudu zaujmout pro jakousi až hrabalovskou či kunderovskou všednost a civilnost "obyčejného lidského života", která čiší i z některých formanovských filmů, a která je za oceánem značně populární, ač ji můžeme vnímat svým způsobem jako pokračování oblomovské tradice Rusku vlastní. Snímek není z těch, na které by se člověk díval s radostí a dobrým pocitem, ale za důležitost spíše dokumentaristického rázu a skvělé výkony i s odstupem času uděluji 4 hvězdy. Jen jedno mi uniká: proč bývá film zařazován mezi romantické filmy. () (méně) (více)
Zdánlivě se jedná o film o lásce- o hledání vztahu, o sebeuvědomění... Až si v prvních minutách filmu člověk připadá, že snad se dívá na trezorový film - přeci by soudruzi nedopustili, aby se ukazoval život moskevské smetánky v tak růžových barvách. Ale postupně se plíživě dostavuje ten správný úhel pohledu, povýšení jsou nakonec poníženi a propadají samotě a alkoholismu. Až v samém triumfálním finále se konečně potká ten ideální pár - dělnice, jež vlastní pílí dosáhla až na ředitelské křeslo, kde rozhoduje moudře a rozumně a zámečník s neuvěřitelným tvůrčím a osobním potenciálem, ovšem spokojený jen se svoji prací, která je platná pro celé lidstvo. Do toho obrázky vzrůstající panelové zástavby v protikladu k chudému venkovu - no, masáž jak vyšitá. Byla jsem opravdu spokojená... ()
Jedna z klasik ruské kinemtografie. Ale stejně mě překvapuje, že to vidělo tolik lidí :-) ()
* tri kamarátky, tri osudy - vzťahy, manželstvá, osamelosť * život a práca v Moskve vs vidiek, štúdium, kariéra vs. rodina * stres vs pohoda, šťastie a podpora kamarátiek * hudba * ()
Na jednu stranu vzorovka pro pozdně normalizační černé komedie v ČSR, ovšem ukázalo to i šeď tehdejší doby. Jak to tedy tvůrci mysleli (řečnická otázka)? Padají tam typická klišé, nicméně jako celek to funguje. Nejsem fanouškem podobného stylu, proto dávám jen 3. Ale 4 a 5 se nedivím. ()
"Ve čtyřiceti život teprve začíná." Hezký snímek o třech dívkách, které dospějí v ženy s naprosto rozdílnými osudy. Sovětský svaz získal Oscara za nejlepší neanglicky mluvený film třikrát - jednou za bombasticky zfilmovanou literární klasiku (Vojna a mír), jednou v japonské koprodukci (Děrsu Uzala) a pak za tento snímek. ()
Povinná úlitba Akademie - příspěvek k roztávání ledů studené války. Předlouhé a nazáživné, tak jsme se bavili aspoň tím, že hlavní hrdina má džíny a hlavní hrdinka nesmírně špinavé nohy. ()
Kvalitní herecké výkony, díky kterým se nedá nudit,ale film potěší nostalgické nadšence i překvapí neznalce sovětských filmů... film je nadčasový, tudíž odráží i dnešní realitu ()
Kozy v sovietskom filme? V roku 79 absolutna BOMBA. Len 3 filmy za sociku boli pre mna stravitelne: MRAZIK, MOSKVA KASIOPEA a tento oscarovy... 90% No mozno este KRALOVSTVO KRIVYCH ZRKADIEL... este som si spomenul STUDENE LETO 53, ale to uz bolo tusim za GORBACOVA? ()
Určite jeden z klenotov ruskej kinematografie. Jednoduchý dej ako inak s komunistickým prostredím, ale má to niečo do seba. ()
neskutečně civilní film. uvěřitelný. bez křeče. výborný. 4,5 ()
Rusky a zaroven moderne spracovany pribeh moskovskej popolusky a jej dvoch kamaratok sprevadzany silnym horeckym obsadenim, a silnym pribehom. Skoda ze spad maju prevazne prva polovica fimu, nasledne je dej filmu az prilis predvidatelny. Kazdopadne je to film ktory sa moze pysit ze je "iny ako ostatne", takze odporucam a to hlavne narocnejsim klubovym filmozrutom. ()
V tomto případě nehodnotím odpadem ani tak filmové kvality díla, které by se při troše dobré vůle zajisté našly, ale politické pozadí vzniku celého filmu, protože to je v tomto případě rozhodující. Že už bylo v té době dávno naléhavou nutností, aby Americká filmová akademie udělila alespoň jednoho Oscara nějakému sovětskému filmu, a že volba takového filmu byla veletěžká, se snad trochu obecněji už ví. Samozřejmě, že soudní filmoví kritici ani na chvíli nezapochybovali, že udělit Oscara je možné jedině některému filmu od Vasilije Šukšina, nebo Andreje Tarkovského (jeho Andrej Rublev údajně už byl téměř nominován), ale současně se Leonid Brežněv (opět údajně) osobně vyjádřil, že něco takového nepřichází v úvahu, takže bylo nutno horko těžko najít něco náhradního, co by bylo přece jenom méně příšerné, než celá tehdejší oficiální sovětská filmová produkce, a přitom by to neštvalo ani velikého Leonida Iljiče. No a nakonec volba padla na tento film, který byl skutečně natočen poměrně na úrovni a profesionálně, ale (patrně jako úlitbu Leonidovi) obsahuje jednu ukrutnou velelež, jejíž historická nebezpečnost celý film beznadějně kácí do odpadu: Každý sovětský občan, který padl za druhé světové války do německého zajetí byl bez milosti a bez výjimky po skončení války Stalinem poslán na řadu let do GULagu, protože byl "nakažen nepřátelskou ideologií" (tuto formulaci prý Stalin nějakou chvíli ještě zvažoval, ale nakonec ji použil a výjimky nepřipustil). Jestliže se tedy hrdinové tohoto filmu za války octnou v německém a zajetí a po skončení války jsou doma dokonce vyznamenáni a nikam nezavřeni, jedná se o naprosto účelovou lež a záměrné zastírání ostudné pravdy, a celý film se tím stává vylhanou agitkou na údajnou velkorysost sovětského režimu. Ono to tedy zase není nic až tak nového (totéž se týká rovněž velmi slavné povídky Michaila Šolochova "Osud člověka", která byla také úspěšně zfilmována), ale právě proto si myslím, že by takovéhle podlé licoměrnosti oslavovány být už neměly. Alespoň už ne v dnešní době. ()
Nemyslím si, že reálny socializmus bol stelesnením všetkého zla, ale niektoré propagandistické výroky trčiace z dialógov znechutili sledovanie možno zaujímavého a trochu feministického príbehu o údele žien. Dodnes si pamätám ako v Pravde alebo kde písali, parafrázujem "že treba byť opatrný pri prílišnom oslavovaní Oskara, pretože napriek kvalitnému filmu, chcú imperialisti týmto ocenením vtiahnuť sovietsku kultúru do systému kapitalistického hodnotenia". ()
Reklama