Režie:
Julien DuvivierKamera:
Anchise BrizziHudba:
Alessandro CicogniniHrají:
Fernandel, Gino Cervi, Paolo Stoppa, Leda Gloria, Enzo Staiola, Édouard Delmont, Ruggero Ruggeri, Alexandre Rignault, Saro Urzì, Jean Debucourt (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Rozmlouvá s Bohem, ale řídí se vlastní intuicí. Fernandel jako farář, jehož svobodomyslnost se nelíbila církvi ani komunistům. Svobodomyslnost a volnomyšlenkářství dona Camilla, váženého a ctěného venkovského faráře, se nelíbila jak komunistům, tak jeho církevním nadřízeným. Biskup ho poslal do exilu, zapadlé horské vesničky, kam se nedalo ani dojet vozem. A městečko zatím ovládli komunisté. Avšak lidé na svého oblíbeného faráře nezapomněli. Vesnice se potýká s velkými problémy a především s obrovskými záplavami. Městská rada se rozhodne postavit hráze proti povodním, ale majitel pozemku to odmítá. Kdo ho přesvědčí, když to nedokázali mocní tohoto města? Možná ten, jehož slovo a silnou ruku ctí všichni. Peppone se musí vydat za svým úhlavním nepřítelem. (Česká televize)
(více)Recenze (13)
Na přelomu 40. a 50. let byla italská kinematografie na vrcholu a italský neorealismus se stal pojmem jak pro filmové kritiky, tak filmové nadšence. Náročné a experimentující filmy Rosseliniho a jeho generačních souputniků ale nebyly v Itálii nejnavštěvovanější, jako tomu konec konců bylo i v případě české nové vlny. Diváci dávali přednost lidovým komediím a populárnímu italskému komikovi Fernandelovi se podařilo v téhle kategorii zabodovat sérií filmů o svobodomyslném prostořekém faráři donu Camillovi. Vytvořil tak fenomén, jehož popularita v Itálii přetrvala do dneška. Scénáře jednotlivých dílů vycházely z poválečné politické situace v Itálii, kde hrály prim křesťansko-demokratická a komunistická strana, které byly ve filmu zosobněny jednak venkovským farářem, jednak komunistickým starostou obce. Tvůrci na jejich vzájemné hašteření přes nejrůznější peripetie a vyhrocení shlížejí v zásadě shovívavým způsobem. Humor obsažený ve filmu je lidský a trochu podobný hrabalovskému vyrovnávání se s 50. léty u nás. Oba soupeři dokázali nakonec najít společnou řeč v momentech, kdy jim a obyvatelům obce teklo do bot. (V případě Návratu dona Camilla pak doslova.) Celkový dojem: 75 %. ()
O něco málo vtipnější než první Don Camillo, pořád to ale má sympatické kontury italského venkova a jeho postaviček. Ti dva se pořád hádají, přitom bez sebe nemůžou být (starosta Peppone opět přemlouvá biskupa, aby mu Dona Camilla vrátil) a dokážou táhnout za jeden provaz. O něco více prostoru tady konečně dostane Pepponova žena, kterou hraje italská předválečná hvězda Leda Gloria. Celkově ovšem o pár procent slabší než "jednička". ()
Don Camilo, je přesně ten typ komedie o kterou se dnes snažíme: humorně a bez ideových předsudků se vypořádat s minulostí předsudků. To se může jí t sračkér Hřebejk s debilními Pelíšky a celou svou pseudo antitotalitární tvorbou zahrabat. Pro zajímavost: Série o donu Camilovi se natáčela v době, kdy měla v Itálii komunistická strana významný vliv na politik na umění :). ()
Druhé kolo souboje věčně znesvářených kohoutů dona Camillo a Peppona: pomocí Pepponeho se smí trestu zproštěný don Camillo vrátit do svého domova. Návrat však není vůbec slavný - přivítání na nádraží neplatí jemu, nýbrž slavné sportovkyni. Jeho nová domácká také nic moc. A první mši slouží prázdným lavicím. Ale i Pepponemu se nedaří zrovna nejlépe... ()
Tento seriál je pro Talijány něco jako pro nás Švejk. Je to odraz jejich nárdní povahy, střídání silných emocí, napřátelství i přátelství, ale vždy usmíření a ochota si vyjít vstříc. Pro mne je toto lepší národní poselství než kripl co se ze všeho vykroutí, vylže a vypodvádí, pro kterého je i kradení náramná legrace, vše prošpikováno prdelemi homosexuální Haška, toť poselství Švejka. ()
Galerie (23)
Zajímavosti (1)
- Ve scéně, kdy Don Camillo (Fernandel) vezme svého syna Pepponeho (Gino Cervi) na výlet podél potoka, můžeme obdivovat jedinečný a fantastický výhled na slavný most Ponte Sfondato, v Montopoli di Sabina, který již neexistuje. (Cucina_Rc)
Reklama