Režie:
Luis BuñuelKamera:
Edmond RichardHrají:
Fernando Rey, Paul Frankeur, Delphine Seyrig, Bulle Ogier, Stéphane Audran, Jean-Pierre Cassel, Milena Vukotic, Claude Piéplu, Michel Piccoli (více)Obsahy(2)
Skupina přátel z vyšší společnosti by ráda společně pojedla, toto banální přání se však ukáže jako nesplnitelné. Hosté se sejdou, popíjejí, konverzují, ale ke společnému jídlu nikdy nedojde – a události, které jej maří, jsou čím dál tím bizarnější. Spletitý, hravý příběh graduje v absurdním, snovém finále.
Na základě této groteskní zápletky Buñuel se zlomyslným humorem analyzuje povrchnost společnosti i její ideály, přičemž nešetří církevní hodnostáře, vrcholné politiky, revolucionáře, vojáky ani aristokraty. Směšnotrapná společenská faux pas v nejvážnějších situacích umocňují satirický náboj filmu. Režisér nabízí pohled do podvědomí znuděných snobů – komické scény střídají zdánlivě nesouvisející situace a pro Buñuela typické absurdní snové sekvence. V duchu surrealistické hry jsou akcentovány motivy snu, sexu a smrti. Hlavní postava (velvyslanec jihoamerického státu, vydělávajícího peníze na výrobě a pašování drog) umožnila režisérovi vyjádřit určitou dobovou levicovou angažovanost, většina kritizovaných společenských nešvarů je však aktuální i dnes.
(oficiální text distributora)
Recenze (194)
Kdybych se přidal k ostatním a dal vyšší hodnocení jen protože... Boňuel, Oscar a spousta obdivných óóóch a ááách kritiků, byl bych stejný pokrytec jako postavy, které ve svých filmech tak rád kritizuje. Mám za to, že film je dobré vnímat intuitivně, že nemá být nutné studovat si kontext jeho vzniku, pátrat po životopisu autorů, ba ani znát knižní předlohy. Film je dle mého názoru médium, kterým se dá sdělit vše i bez toho, aby se musel pro pochopení obsahu vytvářet návod. Musí fungovat bez znalosti předchozích filmů, nebo dokonce stranické příslušnosti tvůrce. Z toho pohledu, mě tento film vysloveně otrávil. Jsem milovník bizáru...chytrého a poťouchlého bizáru a absurdna, jaký umí třeba Anderson, nebo kdysi Gilliam, či Burton. Ale tohle? Dědkovské pošklebování se s vědomím, že si v tom zase někdo, něco víc najde. Speciálně ve druhé půli se Boňuel utrhl ze řetězu a vytvořil zlomyslný artový výtrus bez jakéhokoliv přesahu. Mám rád filmy, které nutí k zamyšlení, ale samozřejmě se nechám rád i jen pobavit. Nic z toho mi Nenápadný půvab buržoazie nenabídl. PS: Snad je to i tím, že nejsem socialista a buržoazii, ani církev nevnímám zdaleka tak negativně, jako Boňuel. ()
Jiz dlouho jsem se u zadneho filmu nebavil tak jako u Burzoazie. Po nejake dobe jsem uz prestal myslet na to, co je sen a co skutecnost a nechal se unaset na vlne az absurdniho humoru, ktery bije do rad spolecenske smetanky. Plny pocet sice nedam, i tak ale ve mne film zanechal jen ty nejlepsi vzpominky!...... Po druhem podivani pridavam hvezdicku......Po tretim si myslim, ze je to skutecna perla a film, ktery v me pameti zustane navzdy. ()
Jak píše básník Luisovi: "Má sílu anděl zkázy, nohy mi ztěžkly záhy a z výšky na mě hází, opojení." Lépe to nedokážu vyjádřit. ()
30. Zlatý Glóbus za rok 1972 - nominace (1) - Nejlepší cizojazyčný film - Francie ()
Hodně zvláštní film. Když jsem ho v mládí viděla poprvé, připadal mi takový příjemný, lehce plynoucí a poněkud zmatený, ale proti peckám jako Zvětšenina nebo Sladký život, kterými jsem tehdy byla uchvácená, přece jen trošku nemastný neslaný. No jo, byla jsem mladé tele....Teď jsem díky ČT a jejich projektu Velikáni filmu (konečně, třikrát hurá!!!) viděla znovu a vida: to příjemné uplývání zůstalo, ale navíc už jsem si vychutnávala různé narážky a absurdity, a usmívala jsem se a přitom mi šel občas mráz po zádech. Stéphane Audranová jako prvotřídní snobka skutečně neodolatelně půvabná, stejně jako zločinec v rukavičkách (a nejen v tomto filmu) Fernando Rey. Jako estét musím opět ohodnotit to, jak jsou ve starých francouzských a italských, potažmo zde i španělských filmech vždycky výborné kostýmy, interiéry, prostě celková vizáž lidí, budov i měst, nadčasová elegance všude.... ()
Velmi zvláštní film, jen co je pravda! Téměř dokonalá kamera a celkové kouzlo umocňoval jeden sen za druhým. Úžasné bylo, když při rozhovoru prolétalo letadlo nebo projížděli auta, to jsem místy ani nevěděl zda to je schválně nebo jen špatná kopie filmu. Na některé scény jsem musel jen tupě zírat, protože jsem vůbec nepochopil, o co vlastně šlo. Nicméně pan Buňuel má moje uznání. ()
Výsledkem trochu poťouchlých hrátek Luise Buñuela se zdánlivě stabilním světem filmových hrdinů i s myslí diváka je nenápadná půvabná satira, jejíž název naprosto přesně vystihuje povahu i charakter jednotlivých postav, všech scének i absurdních dějových zvratů - takže prakticky není co dodat. ()
Zamotané, složité, surrealistické, ale velmi vtipné a pohlcující. Dílo hodné mistra. ()
Půvab buržoazie byl opravdu velmi nenápadný. Až tak nenápadný, že po zhlédnutí filmu jsem tam půvab neviděl žádný. Ovšem, když se na to dívám nyní s více jak týdenním odstupem, musím říct, že ona společnost buržoustů pospojovaná snovými mosty Luise Bunuela, měla něco do sebe. Některé scény byly dokonce tak absurdní, že snad na ně nikdy nezapomenu: Slečny si vyjdou do kavárny, kde nemají čaj, kávu, ani vodu a místo toho si k nim přisedne mladý voják a zničehonic jim začne vyprávět o svém dětství; Do baráku vtrhne několik vojáků, sesednou se kolem stolu na večeři, když v tom jsou povoláni zpět do boje. Ovšem, když jeden z nich začne vyprávět svůj sen, boj počká. Celé to je tak absurdní až půvabné. ()
Mistrovské dílo. Celý film jsem přemýšlel, jestli se mám smát, nebo hledat čelist pod sedačkou. Snová (sur)realita je opravdu Bunuelův šálek kávy. Hraje si s divákem jako kočka s myší, nechává ho prožívat některé situace, které pak naprosto shodí a zpoza plátna se pak vysmívá... ()
Buñuelovi oblíbení blázínci zaměstnaní fasádou a míjející se se životem, probublávajícím jen ve snech, které si zdvořile vyslechnou a dál si vedou svou, nikdy nebyli tak přístupní a většinou ani tak zábavní. ()
Bunuel je majster snov, odľahčovania situácie a humoru. Nech sa deje čokoľvek, život si ďalej plynie. ()
Vyníkající netradiční filmová komedie s prvky fantasy, pro mě nejlepší dílo Luise Bunuela, u některých snímků jsem měl problém se stravitelností ale zde ani náhodou. Další klenot historie kinematografie, jehož se nevyplatí nechat si utéci. Výborné!!! ()
Prázdnota můj mozek vyplnila. Žádný spád a nápad mi během filmu umožnil, si několikrát dojít na záchod i cigaretu a o nic jsem se nepřipravil - maximálně o pozvání na oběd či večeři, kterou bych nikomu nepřál. Ono koukat na znuděné obličeje těch snobů, které se akorát rozzářily po požití alkoholu, není pohledem pro bohy, ale pro lidi, co v tomhle surealismu vidí umění. Ještě, že jsem se z toho probudil. ()
O tomto slávnom filme sa popísalo veľa - len zopakujem, že jeho metódou je transformácia reálnych scén do sna bez akéhokoľvek varovania. Asi najzaujímavejšia je časť, kde postavy pozvú na večeru, zrazu sa zdvihne opona a oni sú na javisku. Metafora našich životov? Shakespeare nás v Macbethovi taktiež prirovnáva k hercom na javisku. Podobne vyznieva postava biskupa, ktorý sa chce stať záhradníkom. V závislosti od toho, čo má oblečené, je braný ako biskup alebo záhradník. Naše identity nie sú statické. Hráme rozdielne role. Nie sme to, čo sa zdáme, že sme. Dokonca nie sme ani to, čo si myslíme, že sme. Sme duše na ceste podobne ako šesť Buñuelových postáv kráčajúcich po opustenej hradskej, niekoľkokrát v priebehu i v závere filmu. ()
Filmu měl zůstat původní název "Pryč s Leninem neboli Panna v hřebčinci", protože by svým nesmyslným názvem lépe odpovídal chybějícímu obsahu filmu než navnazující Nenápadný půvab buržoazie. Hromada absurdních scének spojujících jen bizarní skupinka lidí během kterých jsem se ani jednou nezasmál a marně hledal skrytý význam. Jestli takto vypadala filmová rebelie v sedmdesátých letech, tak je všechny upřímně lituji. Zajímavý komentář: novoten. ()
Existují dva typy lidí : Lidé, kteří umějí vykládat sny (pozn.: Podle rodu "vykládat vtipy", no Freud included here) a lidé, se kterými nikdy nechcete snídat. S Buñuelem bych snídat chtěla (a tím spíš, že buñuelo je španělsky kobliha). ()
Bunuel je surrealistický majster a tentokrát ma ešte aj výrazným spôsobom pobavil. Ak ma niekto rád intelektuálny humor a všíma si a počúva každý detail vo filme tak potom odporúčam. :) ()
Naprostá magořina, u které naprosto chápu negativní reakce. Přeci jenom, o čem byl film? Jednoduše slepenina náhodných bláznivin, které si hrají s divákem mezi realitou a skutečností a vlastně ani moc nedávají smysl. Ale bože, já se tak nasmál. Je vidět, že bizarní humor neuměli jenom u nás v Česku, ale že i ve sladké Francii se našli nějací šprýmaři stejného typu. Co si budeme, byl to nonsens, ale nasmál jsem se víc, než i u filmů, které byly určené jako komedie. Obecně vzato to asi mělo mít i nějakou vyšší zprávu, ta mě bohužel docela minula, ale nic to nemění na tom, že jde o jeden velký vtip. Bohužel až tak velký, že nemůžu na vyšší hodnocení ignorovat skoro nulovou příběhovost. No, už to tak je. ()
Upraveno v dubnu 2019. Nenápadný půvab buržoazie je anarchistickým atentátem, surrealistickou filmovou lahůdkou a vynalézavě ochočenou nihilistickou podvratnou činností. Luis Buñuel a Jean-Claude Carrière podnikají stylově vytříbený útok na statut moci. Ušetřena není žádná mocenská složka, slitování bylo exemplárně u zdi zastřeleno popravčí četou, symboly jsou slavnostně vystaveny na oltář a slouží se v jejich víře obřadné živé hry. Čas vše soustředí do jednoho místa, různé roviny vnímání bytí se propojují i vymezují, proplouvají sebou navzájem, vytrhují detaily, mění východiska a každý záběr se stává kulometnou salvou zuřivého partyzána. Žár srdce nihilismu týrá své ulovené oběti, vydírá jejich svědomí a rafinovaně šmíruje stíny masek. Důstojnost je schopná přizpůsobit své potřeby, moc je opojná, výsostné postavení nabízí tučné benefity k uspokojení. Buržoazie je svlečena do naha, vláčena bahnem a bičována v sadomasochistickém rozjívení. Svých perverzí dostojí i církev, armáda a policie. Surrealismus dodává rukojeť k významům, obrazové kompozice vyzývavě koketují s pravou tváří strany moci. Nejvíce mučeným úlovkem je Don Rafael Acosta (vynikající Fernando Rey), ctihodný velvyslanec latinskoamerické republiky Miranda v Paříži. Narážky vyřezávají pláty živého masa, důstojnost majestátu musí zůstat již z podstaty zachována. Poživačnost je ostražitá a neodbytná. Výrazným anarchistickým úlovkem je také François Thévenot (příjemný Paul Frankeur), Acostův stavovský souvěrec a věrný kumpán v běhu životního přesvědčení. Vybraná společnost si potrpí na způsobech. Třetí mužskou kořistí lovu je Henri Sénéchal (zajímavý Jean-Pierre Cassel), Acostův a Thévenotův společník života i jeho materiálního krytí. Pokrytectví nežehrá na černé svědomí. Nejsmyslnějším barevným korálkem je Simone Thévenot (pozoruhodná Delphine Seyrig), Thévenotova ctihodná manželka a Acostova velmi důvěrná přítelkyně. Elegance má své tajnosti. Nejvíce rozevlátým barevným korálkem je Florence (zajímavá Bulle Ogier), Simonina mladší sestra v neustálém alkoholovém oparu povznesení. Údržba stylu vyžaduje přísný řád nároků. Nejdychtivějším z barevných korálků je Alice Sénéchal (šarmantní Stéphane Audran), Henriho manželka. Povzbuzení životem kráčí vstříc další své drobné radosti. Důležitou postavou znesvěcení pokrytectví je Monsignor Dufour (velmi dobrý Julien Bertheau), římskokatolický biskup a zručný zahradník v domě Sénéchalů. Odpuštění je posláním, trest povinností, odborářské stanovy svátostí. K výraznějším atributům patří Delecluze (velmi příjemný François Maistre), ctižádostivý policejní komisař. Snaha je chvályhodná, ale hierarchie je pevně stanovená a nadřazena právu a pořádku. Podstatné místo zaujímá také plukovník francouzské armády (příjemný Claude Piéplu), neřízená střela, kurážné rozvíření míru a spolehlivý vykonavatel zadaného plánu vojenských manévrů. Z dalších rolí: spolehlivý ochránce nenápadného půvabu buržoazie a francouzský ministr vnitra (Michel Piccoli), zahradník Dufourových rodičů a boží rukou pomstěný smrtelný hříšník (Georges Douking), omlouvající se číšník čajovny bez čaje a kávy (Bernard Musson), spolehlivá a dlouhotrvající Sénéchalovic služka Ines (Milena Vukotic), zasloužilý policejní seržant a krvavý brigadýr (Pierre Maguelon), vojenský seržant se snovým setkáním se smrtí (Maxence Mailfort), pohnutý osud vyprávějící vojenský poručík Hubert de Rochcahin (Christian Baltauss), či zatvrzelá mirandská nespokojenost alias nebezpečná teroristka (Maria Gabriella Maione). Nenápadný půvab buržoazie je duchaplná zábava intelektuálního povyražení a uměleckého stylu. Nenápadný půvab buržoazie je vznešeným výtvorem, znevažuje ctihodnou masku společnosti, provokuje, pohrává si, zneužívá vlastní fetiše a utkvělé představy, zapojuje Érota i Thanata, poťouchle se vysmívá. Jedinečným způsobem předvádí Luis Buñuel svůj životní názor, s lehkou grácií a originálním výrazem umělce dává svobodu svému vnitřnímu světu. Filozofie a revolucionářské odhodlání dostaly své praktické využití. Umění ukazuje jednu ze svých nejúchvatnějších podob! () (méně) (více)