Režie:
Tomu UčidaHudba:
Isao TomitaRecenze (7)
Tři zloději utečou s lupem, jeden z nich zabije ostatní dva. Schová se u prostitutky, je hledán policií, až po deseti letech vyjdou najevo jeho motivace...Výborný, ale trochu dlouhý film... komentáře: https://martinteller.wordpress.com/2013/04/24/kiga-kaikyo-a-fugitive-from-the-past/ ()
Jen tezko nachazim slova tesne po zhlednuti tohoto zapadleho klenotu. Mozna jedna z nejlepsich krimi ktere jsem kdy mel tu moznost videt. Tri hodiny po vsech strankach dokonale filmariny, az se mi z toho taji dech. Remeslnou cast snimku nelze nevychvalit do filmovych nebes - kamera (inovativni je prilis slabe slovo), hudba, scenar, rezije, herci ... to vse vzbuzuje velikou uctu. Samotny pribeh, styl jeho vypraveni a celkova atmosfera me pak uvedli do uplneho uzasu. Predstavte si psychologicke drama se socialnim apelem, milostnym prvkem a to vse ve forme detektivky pri niz sice od zacatku vite kdo a co, ale neprestavate byt fascinovani tim hlubokym vhledem do plynuti casu z pohledu pomijive lidske podstaty. Predstavte si policejni vyslech preruseny cajovym obradem, prostitutku schranujici nehet mileho, duchy posedle samany v severnim Honsu atd. Rad bych videl vice filmu od Tomu Uchidi. Opet skvele zhrnuti deje a komentar od Artrana. ()
Karmické zamyšlení maskované jako kriminální drama. Film navíc pochopitelně poskytuje parádní svědectví o poválečné době. Chaos a divočina (nejen) Tokya je servírována bez příkras a často velmi působivou kamerou. Vhledem k pátracímu náměru a významné roli dobového zasazení se nelze vyhnout srovnání s High Low či Stray Dog. V striktně procedurálním postupech působí Nenasytný průliv velmi nadčasově, ale obratem v tomto směru body okamžitě ztrácí naprosto zbytečnou a nesmyslně staromódní narací myšlenek a plánů jednotlivých postav. V rámci super pokrokové konkurence japonských filmů 60. let působí tento snímek místy velmi naivně. Buddhisticko-psychologický podtext je ale příjemně nenucený a bez pochyby je tím čím padl do oka filmovým kritikům (13.-16. místo v Kinema Junpo best ever japonských filmech). Kdyby podání (skvělého) příběhu bylo víc vyvážené a hlavně podstatně prostříhané tak by dojem byl mnohem lepší. 7/10 ()
Bohužel se k místním ódám nepřipojím. Ano, je to na Japonsko poměrně "normální" film a na dobu, ve které vznikl, určitě úctyhodný. Nicméně už jsem jich viděl dost a z Nenasytného průlivu odvařený nejsem (a ani teď nemá vliv to, že hodnotím dnes a ne před 50 lety, nějaká technická kvalita a takové drobnosti). Tři hodiny neutekly ani náhodou, bylo to (jak mívají zvykem) děsivě natahované, hlavně první půlka, zkrácení o 30-60 minut by jistě nebylo problémem a prospělo by. Samotné důkazní metody, ač můžeme oponovat, že šlo hlavně o psychický boj se svědomím jednotlivých postav a vůbec ne o fakta jako taková (což je hodně jednostranný pohled), byly velmi chatrné. Ať už to, co předváděla policie jako své vrcholné důkazy nebo čím oponovala druhá strana. Hloubka na přemýšlení tam je, ačkoliv jak jsem říkal je to příliš dlouhé, vydržet se to dalo a druhá půlka i bavila, ale znovu bych to tedy vidět nechtěl. ()
Kiga kaikjó tematizuje zoufalý pokus muže utéci před vlastní minulostí a pátrání dvou detektivů, kteří v rozmezí deseti let řeší závažný zločin vraždy rodiny zastavárníka Sasady, do kterého se tento muž Inugai díky nesnadné sociální situaci těsně po válce zapletl. Druhá příběhová linie filmu se věnuje prostitutce Jae, která poháněna až fetišistickou vděčností k Inugaiovi propojí minulost s přítomností neuváženým činem. Atmosféra je často až přízračná (záběry v negativu, pohledy na rozbouřené moře, detaily obličejů) a v dlouhé tříhodinové době trvání filmu se motivy jednání postav propojují pomalu a ne zcela jednoznačně. "Pravdu" si tak divák spolu s detektivy rekonstruuje (byť je před nimi částečně o krok napřed), ale obvyklé zadostiučinění nad nově objevenou stopou je kvůli důrazu na psychologii postav, jejich intimní životy a citlivou kresbu společnosti poněkud podružné. Výsledkem je tak spíše chmurná meditace nad tajemným plynutím času a neúprosným osudem. Pozapomenutý film, který však precizní režií inovativně syntetizující Kurosawův a Tešigaharův styl vyprávění patří mezi to nejlepší, co bylo v japonské kinematografii vůbec natočeno. - - - [Vytvářím české titulky, 8.4.2012]. ()
Zajímavosti (1)
- Film je adaptací knihy „Nenasytný průliv“ od spisovatele Cutomu Minakamiho. (KlonyIlony)
Reklama