Režie:
Šóhei ImamuraKamera:
Šinsaku HimedaHudba:
Toširó MajuzumiHrají:
Sačiko Hidari, Džicuko Jošimura, Masumi Harukawa, Sumie Sasaki, Kazuo Kitamura, Šóiči Ozawa, Tanie Kitabajaši, Asao Koike, Teruko Kiši, Šóiči Kuwajama (více)Obsahy(1)
Šóhei Imamura ve svém filmu Záznam o japonském hmyzu opět intenzivně zkoumá okraj společnosti. Sleduje osudy ženy Tome Macuki (Sačiko Hidari) od jejího narození v roce 1918 až do počátku šedesátých let. Její život je lemován důležitými okamžiky japonské historie, musí se přizpůsobit všem změnám politickým i společenským, což činí s instinktivním pudem k přežití. Sexualita je objektem chtíče mužů, vychytralou zbraní a obchodním artiklem. Imamura podává filmem originální portrét Japonska, zejména společenskou transformaci poválečné doby. (tomtomtoma)
(více)Recenze (12)
Tóme (Sačiko Hidari) je Oharu 20. století. Mravenec, který si razí cestu z odlehlé vesnice do bordelu. Mravnost je nahrazena nutností přežít. Žena, která podléhá zákonům společnosti a učí tomu i svou dceru (Džicuko Jošimura). Chladný imamurův přístup opět ukazuje člověka zcela bez sentimentu. Mravenec putuje do svahu přes kamínky a Tóme překážky překonává svým obnaženým tělem. Lítost není v záběrech, lítost může být jen v nás... - - - 1. recenze, 2. recenze ()
Třetí Imamura, který mě dostal. Sevřeností se podobá Narajamě, formou ještě tak Muriel od Resnaise - včetně hudebních vsuvek - příběhem snad Žít svůj život od Godarda, ale tam je záměr poetičtější. Imamura je tvrdý kritik - z filmu čouhá promyšlený sociologický soud - kapitalismus je svinstvo. Závěrečná scéna by mohla u našince odkojeného filmy o "zlatém dně" a "tanci všude" vzbudit úsměv - Japonsko prostě bylo západ, v levicové rétorice vidělo řešení. Ve filmu je ú-žas-ná hudba - už od první lidové ukolébavky až k seriální kompozici s tradičními japonskými nástroji. Sachiko Hidari je skvělá herečka - v době natáčení jí bylo něco přes třicet, věřil jsem jí jak osmnáctiletou slečnu, tak pětačtyřicetiletou vysloužilou kurvu. Pozoruhodná je kamera - na evropské poměry nevídaně mnoho detailů, ale takových, kdy vidíme jen torzo tváře a v pozadí druhé rozmazané torzo - a stačí to! ()
Tohle je opravdu strašný film - nezúčastněná kamera nejenže dokonale zobrazuje absurdní pachtění se za, podle našich představ, alespoň trochu důstojným životem (kvůli čemuž paradoxně o všechnu důstojnost přicházíme*), zoufalou nedostatečnost morálních hodnot v kontrastu s fyzickými potřebami a touhou urvat si alespoň kousek čehokoli pro sebe, ale ke konci rovněž mrazivě odhalí nekonečnost onoho bizarního cyklu. * - Zde bych rád zdůraznil, že v tomto by se mnou Imamura zcela jistě nesouhlasil. I ten nejpokleslejší lidský survival zjevně vnímá jako de facto obdivuhodný. Tam, kde podobně "fyzický" Naruse jen pozoruje, Imamura staví na piedestal lidské vlastnosti, které vnímáme (zvláště v těchto zeměpisných šířkách) jako vysloveně negativní a nesmírně sofistikovaně je relativizuje, čímž dosahuje fenomenální realističnosti. Mmch Jitsuko Yoshimura mívala zkraje kariéry jeden komický zvyk - při dialozích měla sklony zavírat oči, pozorný divák to zde může registrovat. ()
Snímek, zneklidňující svým syrovým vyprávěním, stroze, nesoucitně evidujícím etapy osudově předurčeného propadání. Fatalita tohoto nezadržitelného klesání se spojuje s všudypřítomnou trapností těla, hlásícího se ustavičně o pozornost, a v pekle vekoměstské prostřednosti tak nabývá podoby moderní tragédie, která - jak to naznačili již Wagner a Wilde - nemůže být heroická (a tak i krásná), ale jen směšná (a tedy ošklivá). V té mělké banalitě se jí sice můžeme přiblížit důkladněji než sebeobětování antických heroin, ale bohužel současně také obtížněji. Je příliš nadosah... ()
Imamura vytvoril silnú ženskú hrdinku. Od jej narodenia až po starobu sledujeme spoločenské a politické zmeny ktoré zasiahli Japonsko spolu s prírodnými katastrofami a zmenami ročných období - ale všetky tieto udalosti tvoria len kulisu, pozadie, niečo, čo sa odohráva za oknami a čo do značnej miery poznačuje napredovanie hrdinky za svojím šťastím. Dôvera v lepší zajtrajšok, krásne hodnoty mladej dievčiny sa začnú postupne deformovať až sa sama stáva tým zlom, ktoré poznačilo ju. Tento bludný kruh sa následne prenáša na jej dcéru, ktorá sa napriek naivnosti musí vysporiadať s podobnými úskaliami. Dedinský život je konfrontovaný s tým mestským. Ale Imamura výrazne ukazuje, že ani v jednom to nie je med lízať. Na dedine sa každý strachuje o jediný yen, zatiaľ čo je v kruhu ohovárania a dedinských žabomyších vojen. Doba sa mení a zrýchľuje a dedinský človek - hlavne ten starší nestíha. Mesto je skazené prostitúciou, vojnou a podvodníkmi. Každý dobrý skutok je potrestaný. Možno je ale dcéra šikovnejšia. Možno to zvládne. Je vtipné sledovať rozdiely medzi západom a východom, ktoré tu Imamura ukazuje ako niečo samozrejmé. Otec odsáva pusou z prsníka svojej dcéry nadbytočné mlieko - je to znak silnej nehy a dôvery. Aj tak sa to ale neminie účinku perverznosti. Nakoniec ten japonský hmyz - rovnako ako aj hmyz mimo krajiny tisícov jesení, je super v tom, že aj napriek všetkému ide ďalej. Rovnako ako aj hlavná hrdinka. Mňa to bohužiaľ aj napriek vyššie spomenutým veciam nechalo pomerne chladným. ()
Galerie (19)
Photo © Nikkatsu
![Záznam o japonském hmyzu - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/438/161438473_61a6ec.jpg)
Reklama