Režie:
Džúzó ItamiScénář:
Džúzó ItamiObsahy(1)
Na srdeční infarkt umírá tchán hlavního hrdiny, na kterém teď leží zodpovědnost zorganizovat mu důstojný pohřeb a při tom koordinovat celou rodinu a přátele, kteří na pohřeb přišli. Přijde řada na popleteného osmdesátiletého strýčka, rozjívené malé děti, které z toho ještě nemají rozum, sourozence přepočítávající i smrt na peníze, nahlédnutí za přetvářku v japonské společnosti a samozřejmě dojde i na vyrovnávání se s životem a smrtí v této černé komedii o průběhu jednoho japonského pohřbu. (GigaPudding)
(více)Recenze (7)
Ve video souboru, který jsem měl k dispozici, následoval po skončení tohoto filmu i trailer z DVD bonusů, který obsahoval ukázky nejzábavnějších i „nejakčnějších“ scén s dynamickým sestřihem zbytku a ujetým doprovodním komentářem, až bych na základě traileru očekával úplně jiný, svižněji sestříhaný film. Jenže v Japonsku evidentně čas běží mnohem pomaleji... a také díky Japoncům a Itamiho Pohřbu jsem měl možnost (asi poprvé) vidět něco jako „slow cinema komedii“. Že to zní jako něco, co nemůže příliš fungovat? No a právě v tom jsem cítil kámen úrazu, protože ač mě během celého dění od okamžiku umírání postaršího člena rodiny až po opouštění rakve zaujalo dost scén, na styl dlouhých záběrů v kombinaci s nerovnoměrně vloženými pokusy o humor a pomalu plynoucím dějem jsem si úplně nezvykl. Hodně mě pobavily poťouchlé záběry z pohledu nebožtíka při otevírání rakve na členy rodiny trousící u mrtvého sarkastické hlášky a pěkně to osvěžily prvky natáčení rodinného filmu či pořizování fotek a videí ve společnosti naopak nejmladšího člena. Černobílá sekvence promítaného rodinného filmu kdesi uprostřed + záběr na naaranžovanou rakev s fotkou a zapálené svíčky během závěrečných titulků patří zase k těm, z nichž jsem si odnesl i silnější emoce. Prodírat se některými dlouhými záběry např. během japonských pohřebních rituálů bylo však pro mě docela ubíjející, stejně jako rozvláčná stopáž. [55%] ()
Tak trochu ulítlá komedie o tragické události v rodině, kdy zemře tchán hlavního hrdiny a je nutno zařídit jeho pohřeb. Sem tam je to vtipné, ale dost často je to i takové nemístné až trapné, zvlášť když člověk ví, že pohřební černé komedie se dají dělat i mnohem líp. V tomhle filmu to na mě teda moc nefungovalo, ale zase úplná hloupost to taky nebyla, tak to asi necháme na té trojce, protože přinejmenším se z toho teda člověk dozví, jak japonské pohřby vypadají a mezi těmi ujetými částmi filmu vynikají i docela jímavé a vážné části příběhu, i když to jsou většinou jen krátké scénky. Spíš teda že se člověk dozví jak vypadají součásti toho rituálu, protože upřímně doufám, že běžný pohřeb tam není takhle na hlavu jak celý jeho proces a účastníci v tomto filmu. ()
Komedie je dost silný slovo. Vůbec mi nesedl ten pomalej styl a rochnění se v detailech. Možná bych si to užil víc, kdybych měl větší povědomí o kultuře japosnkých pohřbů a z nich vyplývajících sociálních konvencí. I bez toho ale bylo často jasný, co se autor snažil říct, akorát mi to nepřišlo ani trochu vtipný, ani smutný. Dvě hodiny čisté nudy, který mi sebraly chuť i podívat se na údajně přístupnější Tampopo. ()
Film, který je někdy až jímavě autentický, přesto neskrývající, že za všemi rituály je schována určitá míra přetvářky a že podobně jako dva hlavní hrdinové, občas hrajeme prostě jen role, které si situace žádá. ()
Trochu mi ten humor připomněl některé naše cynické komedie o lidské malichernosti, jako například Hoří, má panenko, nebo Vlastníci. Na mě to bylo trochu moc pomalé a trochu moc cynické, ale i tak oceňuju, že mě to provedlo všemi japonskými zvyklostmi spojenými s pohřebem. Škoda, že tam nebylo víc odboček, jako byla epizoda s milenkou hlavního hrdiny. ()
Galerie (7)
Photo © Criterion
![Pohřeb - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/166/478/166478539_f69668.jpg)
Reklama