Režie:
Heidi UlmkeScénář:
Gabriele KisterKamera:
Nino Gaetano MartinettiHudba:
Hans Günter WagenerObsahy(1)
Joanna přichází do divočiny Queenslandu, kde zdědila po matce půdu. Mezi lidmi však kolují různé řeči. Přeci jenom, je konec devatenáctého století a lidé ještě věří různým povídačkám. Podle nich je půda prokletá, i když vlastně nikdo pořádně neví, kde se to prokteté území nachází. Ale možná Joanna našla někoho, kdo jí pomůže. Eric je farmář a pěstuje cukrovou třtinu a právě na nádraží čeká na malého synovce, o kterého se bude starat po smrti jeho matky. Vystrašený chlapec je těžký oříšek a Joanna se nabídne, že se chlapce ujme. Za odměnu jí Eric pomůže najít její tajuplné dědictví. (TV Barrandov)
(více)Recenze (3)
Taková snůška rádobymystických blábolů se vidí málokdy.... ()
... matičko moje drahá .. cos mi to půjčila ….. poctivě, s prstem neustále na tlačítku dálkového ovladače - rychloposuv vpřed - shlédnuty oba díly .. kdyby při obsazování rolí prohodili tu studenou árijskou rádoby krásku s tou tmavovláskou, co hraje tu potvoru .. dal bych alespoň * .. jenže takhle … entschuldigen Sie, bitte! ... ()
Probůh, to tedy byla slátanina, snad s dobrým úmyslem rádoby kladného vztahu k australským domorodcům a tradicím...? Herečka v hlavní roli se tváří stejně od začátku do konce, ve všech vypjatých situacích, tragédiích, šťastných chvilkách, prostě gumová maska. A kdo ji asi cestou v pustině napájel, krmil, dělal mejkap, česal složité účesy jak z kadeřnických soutěží, kdo jí pral krajkové šaty bez jediného kazu, když šla sama několik dnů (či týdnů?), zažila požár, bouřky, potom vedro a prach, spala na zemi..., přesto se jí nepodařilo v té samotě nejen umazat, ale ani pomačkat si skvostnou róbu. A stále se tvářila jak modelka na molu. Málokdy se při negativním hodnocení filmu tolik rozpovídám, ale takhle mizerné zpracování dramatického příběhu jsem snad za celý svůj dlouhý život ještě neviděla. ()
Reklama