Režie:
Sofia CoppolaScénář:
Sofia CoppolaKamera:
Philippe Le SourdHudba:
PhoenixHrají:
Cailee Spaeny, Jacob Elordi, Ari Cohen, Dagmara Dominczyk, Tim Post, Lynne Griffin, Dan Beirne, Rodrigo Fernandez-Stoll, Dan Abramovici, Tim Dowler-Coltman (více)VOD (1)
Obsahy(2)
V roce 1959 potkává čtrnáctiletá Priscilla Beaulieu (Cailee Spaeny) na vojenské základně o deset let staršího Elvise Presleyho (Jacob Elordi). Jejich setkání je osudové. Po boku krále rock'n'rollu na ni čeká život plný pozlátka a večírků, ale i hádek a citové manipulace. Držitelka Oscara Sofia Coppola (Ztraceno v překladu) představuje odvrácenou tvář popové ikony ve stylovém portrétu jednoho z největších milostných příběhů dvacátého století. (Aerofilms)
(více)Recenze (65)
Jedná se o další pronikavý pohled Sofie Coppoly do temnoty dívčích pokojů natřených na pastelovo. Je jedno, jestli jsou běžné velikosti a zařízení jako ve Smrti panen, luxusní jako v Elvisově domě v Memphisu nebo jde o královské komnaty Versailles, jimiž se prochází Marie Antoinetta. Vždy fungují pro mladé dívky jako klece a jako útočiště zároveň. Sofia Coppola opět zapojuje své typické vizuální finty v podobě detailů zaměřujících se na předměty obklopující hrdinku a pokračuje ve své exkurzi do života těch, které stály ve stínu větších událostí, ať už se jedná o ženy vzdorující jednomu zraněnému vojákovi ve velkém příběhu americké občanské války, o dívku provdanou do země na hranici revoluce, nebo o nezletilou, která se zabouchla do největší rokenrolové hvězdy nejen své generace. Sofia zde nedosahuje svého absolutního vrcholu, tím zůstává tajnosnubné a lyrické Ztraceno v překladu, ale i tak přináší filmařsky vytříbený a důležitý pohled na život jedné dívky v Elvisově paláci. Stylová, jemná, vyvažující, taková je Priscilla Sofie Coppoly podle pamětí Priscilly Presley nazvaných Elvis and Me. Zaměřuje se na přehlížená aspekt vztahu Elvise a Priscilly, a sice na jejich věkový rozdíl, aniž by přitom krále rokenrolu démonizovala. A byť se nejedná o její nejlepší snímek, Coppola je stále schopna přicházet s čerstvou perspektivou na život dívek a mladých žen, které se cítí izolované a samy. ()
Věděl jsem, že je to natočeno podle vzpomínek Priscilly Presley, tudíž jsem se nedivil, že je na plátně více ona, než Elvis. Ale divil jsem se, že je film vzácně sterilní, neprovokativní, značně předvídatelný a audiovizuálně zcela standardní, jako nějaká nezajímavá televizní záležitost. Představitelka titulní role se velmi snaží, představitel Elvise nebyl vybraný moc dobře. ()
Ze začátku jsem byla jako "doprčic, ten film nemá žádnou osobnost, proč je každý záběr tak bez chuti", a jen se to přehouplo za hodinu stopáže, tak jsem celá "no sakra, že by to bylo naschvál". Škoda, ale možná by to bylo až moc trápení jen kvůli filmu, že se v hlavní roli neobjevila mladší herečka. ()
Smutky slečny Priscilly. Život s Elvisem byl asi párty, jen se na ní jeho manželka musela cítit hodně osaměle. A tuhle esenci umí Sofia, se svým empatickým přístupem, zachytit jako málokdo. ()
V současném klimatu je samostatný film věnovaný vzpomínkám Priscilly na život s Elvisem zřejmě logickým krokem. Elvisův životopis nelze vyprávět bez přítomnosti jeho dětské nevěsty, u které se čekalo až dozraje a dodělá školu, aby se mohla stát matkou... A teď dozrál čas, aby tato bývalá dětská nevěsta promluvila. Jistě, na dnešní poměry byl jejich vztah mírně řečeno "jiný", ale prakticky nic, co by se odehrávalo za zdmi Gracelandu nebylo "normální" nebo jakkoli standardní. Priscilla napsala svou knihu Elvis and Me v roce 1985 a o dvacet let později přidala další, tentokrát sepsanou společně s dcerou Lisou Marií, Elvis by the Presleys. Je otázkou, zda si Coppola skutečně vybrala dobře a našla vhodnou následovnici své Marie Antoinetty. Protože Priscillin příběh je zajímavý, ale svůj vlastní život bez Elvise našla velmi brzy a nikdy jí nic nechybělo. Není to nositelka příběhu, který by se měl díky filmu přepsat. A to je zřejmě největší problém výsledného filmu. Není pro jeho existenci dostatečné opodstatnění. Navíc Coppola nedokázala získat práva na skutečného Elvise a tak se z filmu o jeho ženě stala laciná televizní podívaná připomínají dramata televize Lifetime. ()
Mnozí dodnes věří, že nezemřel a jednou se vrátí, já si myslím, že to byl pěkný kokot. Alespoň tak ho vykresluje Sofia Coppola, která znovu dokazuje, že v práci s ženskými postavami je její hlavní síla. Zase na to jde neotřele a poutavě, její vize se má dostat pod kůži Priscilly, které se splnil sen tisíců dívek, který ale místy připomínal spíš nefalšovanou noční můru. Bylo mezi nimi přesně deset let, jenže naivní dívence bylo teprve čtrnáct, když ji během své vojenské služby v Německu Elvis poprvé oslovil. Láska a štěstí tu vystupují za zvláštní pojmy, protože léky zobající král rock 'n' rollu je tu za nátlakového a zároveň slabošského debila, jelikož ona nemůže mít brigádu, musí nosit takové oblečení, takový účes i takovou barvu vlasů a vlastně i na odhalování a poznávání svých citlivých erotogenních míst, ačkoliv chce, může zapomenout. Takže jen tu a tam něco špitne, občas projeví nesouhlas a mezi množstvím Elvisových přátel si snaží ukrojit trochu pro sebe. A Elvis pokaždé kamsi zmizí s kapelou nebo na natáčení dalšího z filmů, které ale nesplňovaly jeho očekávaní. A určitě tam nedrží celibát. A roky plynou… Stojí jí to všechno za ten luxus? Má vůbec právo si stěžovat? Film se neschovává a jasně tvrdí, že je předkládaný úhlem pohledu své protagonistky. Osobně je mi šumák, zda jde o určitý druh terapie samotné Priscilly Presley, zajímá mě výsledek. A ten je solidní. Každopádně i nadále platí, že se Coppola tak nějak „stáhla“, od Marie Antoinetty nenatočila nic, co bych si chtěl pustit znovu a opět variuje její dobře známé téma osamělosti a prázdnoty života. Navíc škoda, že v druhé polovině tak moc skáče v prostoru. Herecky samozřejmě velká spokojenost. ()
Film jsem ihned zatoužil vidět, jakmile jsem náhodou zahlédl Cailee Spaeny v traileru - v tom filmu se do ní nejde nezamilovat, a už jen kvůli ní by to stačilo na výjimečný zážitek. Ale stejně tak filmový Elvis, Jacob Elordi po jejím boku, se k ní dokonale hodil, a bylo to hlavně jejich herectví, které mě na tom filmu bavilo asi nejvíc, samozřejmě s dokonalým soundtrackem a velkými emocemi, které jsou tam obsažené - finální záběr na Priscillu za volantem je tak nádherně srdceryvný, až to není možné. Věděl jsem už předem prakticky s jistotou, že se mi to bude líbit, protože to natočila moje oblíbená režisérka, a líbilo se mi to tak moc, až jsem u toho zapomněl na moji averzi k životopisným filmům, což je co říct, a i proto musím říct, že mě mrzí relativně nizké hodnocení, které si to zde vysloužilo (ještě více mi zde přijde nedoceněný snímek Jackie, který mě před lety také emočně zasáhnul, byť jiným způsobem než Priscilla). ()
Ženský, psychologický film. Z Coppolovej to najviac pripomína Máriu Antoinettu. Herci nemajú úplne moc priestoru sa prejaviť, ale typovo je to presné. Caillee je zlatíčko a Elrodi dobrý imitátor. V druhej polovici by to možno znieslo trochu skrátiť. 75% ()
Hodně povedené. ()
Dcéra s týmto zobrazením otca nesúhlasila, žiaľ potom zomrela, matka a skutočná Priscilla to ale produkovala, sú to jej memoáre a je to jej pohľad. Je pravda, že Elordi ma vo svojej role dosť sral, to bol skutočný Elvis fakt taký lenivo artikulujúci pobuda? V samotnom príbehu a celkovo historke je čosi nechutné, keď zrejme len kvôli sláve dali rodičia 14, potom 16 ročné dievča 26 ročnému... Samotný film je inak pomerne nevýrazný, nijaká efektná zápletka tu nie je, Spaeny ale za herecký výkon chválim, no hoci film bol hlavne o Priscille, tak mne skôr tkvie to, že Graceland bola zlatá klietka, kde sa konzumovali rôzne tabletočky u malátno-agresívneho pánka, čo nemal problém s maloletými. A ešte ho volajú kráľ. No našťastie si to nehovoril sám ako Rytmus. ()
S přihlédnutím k jejím předchozím filmům chápu, co na tématu režisérku zaujalo. Jen nechápu, proč neudělala nic proto, aby zaujalo i diváky. Navíc film kopíruje náladu hlavní postavy, takže všechny režijně nápadité a hravé scény jsou na začátku a závěr je už jen nuda o ničem. Nemusíte se bát vidět Elvise tak, jak si ho stejně nechcete pamatovat, protože z tohoto filmu nezůstane v hlavě nic. Cailee Spaeny je mladá a talentovaná, takže ji ještě uvidíme v příbězích, které stojí za to vyprávět. ()
Elvis bez Elvise. Pohled na neobyčejné manželství Krále Rocku, pohledem jeho mladičké manželky. Herecky silné, režijně (na Coppolu) překvapivě mdlé. Celkově neurážející pohled na počátek a rozpad jednoho vztahu. ()
Po předloňském Elvisovi přichází na řadu Priscilla! Film o/od/podle ženy Krále rock'n'rollu měl solidní námět a je škoda, že se výsledné zpracování drží vcelku na uzdě. Divák sleduje vztah Elvise a Priscilly od jeho de facto nahodilého počátku, přes turbulentní "práškový" průběh, až po hořkosladký závěr, přesto mě celkově dění na plátně nechávalo veskrze klidným. Cailee Spaeny neměla díky svému mladistvému vzhledu problém ztvárnit Priscillu napříč téměř patnácti lety; Jacob Elordi mi do role Elvise úplně moc nesedl, ale musím uznat, že měl skvělý přízvuk. Abych pravdu řekl, nějaké emoce se u mě dostavily až v závěru filmu - a to vlastně jen díky Dolly. ()
Začátek musí zákonitě potěšit všechny foot fetišisty. Všichni, kteří hráli v Euforii, se stali světovými hvězdami - Jacob Elordi zcela zaslouženě. Výstižný bad boy se i na roli Elvise zvláště v jeho temných drogových momentech náramně hodí. Zarytým fanynkám a fanouškům může vadit výrazný nepoměr výšky ke skutečnému Elvisovi a ten do očí bijící nesoulad k drobné Cailee Spaeny. Mě osobně to neuráží, spíše naopak vzhledem k osobním preferencím. Pojetí Sofie Coppoly mistrně zachycuje osamělost ve vztahu, manipulaci, toxicitu, prázdnotu a bolest. Křehká Cailee Spaeny svoji Priscillu zahrála bravurně a zaslouží obdiv. Protivná a odporná postava Plukovníka se naštěstí ve filmu vůbec neobjeví, jen se o ní často hovoří. Dagmaru Dominiczyk jsem naposledy viděl v Hraběti Monte Cristo, není se pak čemu divit, že jsem ji už vůbec nepoznal. Velmi zdařilý snímek vhodně doplňující předloňského Elvise. ()
První půlka je skvělá, krásně ukazuje, že Coppola je mistryně vypravěčka. Postupem času se ale úplně rozjebe tempo. Scéna střídá scénu, aniž by na sebe nějak navazovaly, skáče se v čase a je to celé hrozně uspěchané. Ten film mě skoro úplně ztratil. Ve výsledku 3,5 a velice pomotaná hlava, jak to s tím Elvisem asi ve skutečnosti bylo. ()
Kostýmově parádní, herecky nepřekvapivě kvalitní (Jacob jako Elvis jasná trefa), příběhově sterilní. Já vím, že se jedná o film již vyzrálé Sofie Coppoly, ale přeci jen... možná, že jsem čekal návrat do kapku divočejších vod za dob Marie Antoinetty? Pokud člověk viděl pár romancí, tak vývoj vztahu Priscilly s Elvisem pro něj bude poměrně předvídatelný, aniž byste kdy o této dvojici předtím slyšeli. Nezbývá proto než koukat na pěknou interiérovou výpravu. Vyloženě hluchá místa zde naštěstí chybí ale na to, že má tahle komorní podívaná necelé dvě hodiny, tak jsem se znatelně víc než minulý rok od Baze o vztahu Priscilly s králem rock 'n' rollu nedozvěděl. [Viennale 2023] ()
4/10. Pro mě velké zklamání z naprosto podprůměrného filmu, sázejícího na oblibu tohoto páru. Být manželkou nejslavnějšího zpěváka na světě nebyl žádný med, a aspoň to zde bylo vyobrazeno dobře, jenže pak se film motal dokola a prostřední část filmu jsem doslova přetrpěl. Že by kamera nebo scénář byli na nějaké skvělé úrovni se taky říci nedá. Jacob Lordi je talent, ale jde vidět že zde si na Elvise jen hraje, kdežto Austin Butler se Elvisem doopravdy stal. Ale to není velká výtka, to se dalo už z trailerů lehce očekávat. Cailee Spaeny se mi moc líbila, ale ani tady nedosahuje kvalit Olivie DeJonge z již zmiňovaného Elvise. Film upoutal mou pozornost až když se děj přesunul do Vegas, kde tak trochu začal Elvisův downfall a tím i jeho vztah s Priscillou. Do té doby to bylo furt to samé - "Elvis je pryč, tam je se spoustou žen a já tu trčím sama v obrovské vile". Už to ale bylo dost jasně vidět z úspěšnějšího filmu z roku 2022. Chybělo tomu něco, z čeho by si divák sedl na zadek. Nakonec z toho vznikl (dle mého) naprosto zbytečný a nicneříkající snímek, na který do pár dnů všichni zapomenou. Veliká škoda a zklamání. ()
Priscilla bol pre mňa dlho očakávaný film, na ktorý som sa tešila skoro tak, ako sa malé dieťa teší na Vianoce, nielen na film, ale na celkovú atmosféru festivalu. Som veľmi spokojná, presne takto nejako som si ho predstavovala. Sofii Coppole sa naozaj podarilo natočiť životopisný film, ktorý je od začiatku až do konca pútavo vyrozprávaný, nenudila som sa ani chvíľku. Cailee aj Jacob boli naozaj skvelou voľbou. Je zaujímavé, že vekovo sú rovnako starí, hoci pritom Priscilla bola od Elvisa o desať rokov mladšia, tu však ten rozdiel vôbec nebadať. Asi jediné, čo som čakala, že vo filme samozrejme bude a ono to tam samozrejme nebolo, bola Elvisova hudba, lenže to by Coppola na to musela dostať povolenie. Tak fakt jedine to ma málinko sklamalo, na druhej strane ma zase veľmi potešilo "I Will Always Love You" od Dolly Parton. Okrem hereckých výkonov sa mi páčila ešte výprava a celková retro atmosféra, plus kostýmy, účesy, make-up. Spomeniem ešte jednu vec. Ak o Elvisovi náhodou toho až tak veľa neviete alebo si už nepamätáte, tak by som asi pred zhliadnutím tohto filmu odporúčila pozrieť si aj film o Elvisovi. Minulý rok som mala možnosť vidieť v kine film ELVIS a tak dnes, keď sa v Priscille spomínal Colonel, bola som vo výhode napríklad v porovnaní s kamarátkou, ktorá netušila o koho ide. Ale nie je to nutnosť samozrejme. Toto je film o Priscille. Pohľad očami ženy. Elvis je tu vykreslený v oveľa negatívnejšom svetle ako už v spomínanom filme Elvis (2022). Aspoň ja som ho tu takto vnímala. Som rada, že Priscilla Presley spolupracovala s režisérkou, dodáva to na uveriteľnosti. Muselo byť ťažké od Elvisa odísť, muselo byť ťažké s ním žiť. Filmu by som udelila aspoň tých 80% a zvyšné body sú za jedinečnú atmosféru filmového festivalu👌. [72. IFFMH] ()
Sice hezky natočené a dobře zahrané, ale jinak celkem sterilní a chvílemi až zdlouhavé. Jak už tu v komentářích padlo, v jádru to o vztahu Elvise a Priscilly neřekne o moc víc než Luhrmannův Elvis. Jenže zatímco Baz to zvládal průběžně na ploše pár desítek minut, tady to zabere skoro dvě hodiny…60% ()
Príbeh Priscilly Presley je skutočne smutný. Ako mladé dievča sa nechala Elvisom zbaliť a oprávnene sa tešila jeho záujmu. Po pár rokoch sa ocitla v zlatej klietke zvanej Graceland, kde jej rola pripomínala skôr život život sultánových harem girls. Celé dni len sedela, čakala a dúfala. A keď prišiel "pán kráľ" Elvis, tak sa jej chvíľu povenoval, a potom zas kdesi zmizol. Samozrejme, žiadne výhrady a nároky si dovoliť nemohla, a namiesto toho musela znášať Elvisove manické nálady a romániky. Úprimne mi jej bolo fakt ľúto. Aj keď si treba uvedomiť, že celý príbeh je výhradne prostredníctvom pohľadu Priscilly, takže tam bude asi vysoká miera subjektivity. Ale tak či tak jej akosi dôverujem a mne osobne Elvis ako človek nie je vôbec sympatický (aj keď jeho hudobné aktivity uznávam). 3* ()
Reklama