Režie:
Joel SchumacherKamera:
John MathiesonHrají:
Gerard Butler, Emmy Rossum, Patrick Wilson, Miranda Richardson, Simon Callow, Ciarán Hinds, Kevin McNally, Minnie Driver, Victor McGuire, Murray Melvin (více)Obsahy(2)
Ve stokách pod pařížskou operou žije od narození znetvořený zahořklý muž známý pouze jako „Fantom“. Zamiluje se do neznámé sboristky Christine, soukromě ji vyučuje a zároveň terorizuje zbytek operního domu a požaduje, aby Christine dostávala hlavní role. Vše se ještě zhorší, když se sopranistka znovu setká se svým známým z dětství Raoulem a oba se do sebe zamilují. Fantom se rozhodne ji unést a uvěznit u sebe, ve svých tajemných kobkách. Raoul je nyní jediný, kdo Fantoma může zastavit a zachránit svou lásku… (Česká televize)
(více)Videa (2)
Recenze (414)
Webberovu hudbu jsem slyšel dávno před tímto filmem a zamiloval jsem si ji stejně jako jeho dřívější kousky. Pamatuji se, že poprvé mne film moc nebavil. Připadalo mi to dlouhé. Dnes viděno po letech jsem byl v podstatě spokojen, ale dlouhé mi to přišlo znovu. Poněkud starší a také náročnější se zálibou vd etailu jsem si tentokráte užíval tu parádní kameru, která s průlety doslova dělala divy a pokud brala záběr odkudsi z lávek nad oponou, neznamenalo to, že po chvilce průletem škvírkou mezi kameny neskončí kdesi v hlubokém podzemním labyrintu. V opeře je prý ve skutečnosti podzemní rezevoár, který shromažďuje podzemní vodu a když je zaplněný, je odčerpán. Docela by mne zajímalo jak to tam dole vypadá, vzhledem ke skutečným katakombách pod městem to tam může být zajímavé. Krom kamery jsem si tu užíval to množství divadelních kulis ať už interiérových, tak exteriérových. Třešničkou na dortu pak byla procházka zasněženým hřbitovem plným zasněžených náhrobků... Spolu s hudbou a hlasem přenádherné Emmy Rossum, to byla opravdu artovní podívaná. Buttlera jsem v roli Fantoma nepoznal. Ten culík a kotleta na jedné straně a maska na druhé ( v lepším případě) ho úplně změnily. Oceňuji jeho i Wilsonův pěvecký výkon. To není jen tak tohle dát. Ale Emmy ta je best ve všech směrech. V podstatě tomu nemám co vytknout, snad jen tu stopáž. Co vím jistě, že mi teď pěknou chvilku ale budou znít v hlavě ty nádherné melodie... Dávám za 4 dopisy s pečetí lebky. * * * * ()
Nie som sklamaný. Problém je iba v tom, že ja opere nerozumiem a tak jej ani neholdujem. A Fantóm opery je opery plný, pričom ja som z nej vnímal pozitívne najviac ak dve melódie. Pravdepodobne by ma film nenadchol ani keby sa jeho réžie ujal niekto, kto je v tom žánri viac doma, ako Joel Schumacher. ()
V první řadě tu jde o hudbu. O úžasnou hudbu nejen z hlubin opery, ale z hlubin duše. Vizuální stránka už ovšem lehce pokulhává. Scény na mě působí hrozně přeplácaně, uměle, prostě nevěrohodně. Když se pozastavím nad obsazením, tak nutno dodat, že Emmy Rossum je jako Christine Daae opravdu přesvědčivá. Gerard Butler jako charismatický a démonický fantom je sice mrazivě dobře zahraný, nicméně se to tluče s mojí představou o fantomovi, který Christine mámil hlavně svým hlasem - tady ať Butlerovi udělají s obličejem cokoliv, pořád je sexy . Film tedy za shlédnutí stojí, protože především tu jde o hudbu! ()
Obrovský spektakulární načančaný nařachaný nazdobený bombastický velkofilm. Tak obrovský, že se v něm skoro ztrácí komorní příběh milostného trojúhelníku. Pod těmi všemi šminkami je chlad (přestože musím uznat, že pád lustru podbarvený varhanami mi přivodil slušný mráz na zádech). Závěr filmu mě ne a ne dojmout, i když jsem chtěl, aby dojmul. Základní problém je, že vlastně ani nevím, komu fandit. Christine bych nepřál ani slizkému dlouhovlasému blonďákovi, ani paranoidnímu zabijákovi fantomovi. O hudbě a hercích se zmiňovat nebudu, protože souhlasím se zdejší většinou. ()
Paříž roku 1919. Černobílé poškrábané záběry starého, už zjevně doslouživšího, divadla. Exteriér ošoupaný, interiér jakbysmet. Probíhá zde dražba. Licitátor hovoří o obrovském lustru, který má nyní být dražen, rozsvítí jej...najednou se okolí začíná měnit, obraz se pomalu kolorizuje, rozezní hudba kamera prolétá nad čalouněnými sedadly a blíží se k jevišti, kde právě probíhá zkouška na večerní představení...už pár minut po začátku mne Fantom Opery uvedl do stavu silného vytržení, (nejen) tato scéna je zpracována brilantně, práce kamery je jednoduše famózní a hudba, se kterou jsem až do této chvíle neměla tu čest, je kouzelná. Ano, kamera a hudba jsou zde hlavními pozitivy, těsném závěsu následovány výpravou a kostýmy. Roztomilý kýč vládne všude, kam se jen člověk podívá a to je dobré. Interiéry, oděvy i masky hýří barvami, ani doupě Fantoma se nevyhne jasným barvám a rozhodně si nemyslím, že by to bylo ke škodě věci. Exteriéry jsou na tom už trochu hůře, taková budova divadla a přilehlé okolí svoji modelovitost při pohledu zdálky nezapře, ale menší prostory (hřbitov, střecha divadla) jsou celkem zdařilé. Film si také hezky poradil s tím, že je točen v angličtině, ale odehrává se ve Francii a jedna z postav je italského původu - angličtina s příslušným přízvukem a pár slovíček z cizího jazyka odvede dobrou službu. Jak bych asi při využití tohoto nápadu v seriosnějším filmu omdlela hrůzou, do atmosféry Fantoma Opery to zapadlo více než dobře. Miranda Richardson (madame Giry) hovoří s francouzským přízvukem opravdu kouzelně a Minnie Driver se coby rozmazlená operní diva Carlotta vzteká jako rozená Italka. Nejen tyto dvě herečky jsou ve svých rolích přesné, kvalitní je až na jednu (leč VELMI podstatnou) výjimku celé obsazení, zvláště Christine. Emmy Rossum je perfektní, křehká jemná bytost s vpravdě andělským hlasem, sladké stvoření. Patrick Wilson (Raoul de Chagny) jí skvěle sekunduje, jak v hereckém tak pěveckém projevu. I vedlejší postavy příběhu tam skvěle zapadají...až na tu zmiňovanou výjimku. Ano, je to ON, samotný velký Fantom v celé své ubohosti. Gerard Butler je naprosto OTŘESNÝ. Vůbec by mi nevadilo, že má znetvořenu jen malou část tváře, jen by asi člověka nemělo po jejím odstranění napadnout, že mohli ušetřit pár gramů latexu, i bez něj by vypadal dost strašně. To by nebylo zas tak zlé, naneštěstí zjevu odpovídá i samotné hraní. Na slovo charisma se dá v jeho případě s klidným srdcem zapomenout, má ho asi tolik jako okousaný rohlík. Démoničnosti, uhrančivosti a dalších vlastností správného Fantoma v něm taktéž není ani co by se za okousaný nehet vešlo. A to "nejlepší" nakonec - jestli něco neumí, tak zpívat, většinou jen řve a nadto vlastní dost nehezké zabarvení hlasu. Kdyby Christine učil zpívat skutečně on, našla by uplatnění leda tak v podřadné punkové kapele okresního formátu, rozhodně ne v pařížské Opeře. Škoda přeškoda, že si zrovna s obsazením této postavy nedal pan režisér víc práce. Á propos, režisér...režie je vedle pana Butlera druhým velkým negativem snímku. Občas jsem měla dojem, že J. Schumacher ani v nejmenším netuší, co si se scénou počít a dopouští se chyb účastníka nedokončeného kursu režie. Obě tyto negativa jsou sice dosti podstatná, ale zmíněná pozitiva (kamera, hudba, kostýmy, výprava, zbytek herců) je celkovém dojmu značně překonávají a tak mohu s čistým svědomím dát čtyři hvězdy. P.S. děkuji drahé přítelkyni O., která mne na tento film, jenž se mi měsíc válel bez povšimnutí na polici, svým nadšeným popisem jeho kladů, nezištně upozornila. () (méně) (více)
Reklama