Režie:
Evžen SokolovskýScénář:
Jaroslav DietlKamera:
Eduard LandischHudba:
Otmar MáchaHrají:
Jaroslav Satoranský, Petr Kostka, Michal Dočolomanský, Eva Jakoubková, Eliška Balzerová, Ilja Prachař, Jiří Císler, Alois Švehlík, Petr Haničinec, Ota Sklenčka, Jarmila Krulišová, Jiří Holý (více)Epizody(13)
-
Promoce (E01)
-
Odpadlík (E02)
-
Sirotek (E03)
-
Začátečníci (E04)
-
Výměna stráží (E05)
-
Převzetí moci (E06)
-
Perpetuum mobile (E07)
-
Prototyp (E08)
-
Veletrh (E09)
-
Dozvuky (E10)
-
Odchod (E11)
-
Loupež (E12)
-
Setkání (E13)
Obsahy(1)
Třináctidílný televizní seriál zobrazuje osudy tří mladých inženýrů, kteří hledají své uplatnění v různých odvětvích strojírenského průmyslu. Příběh se odehrává v prostředí tkalcovských stavů, ve sférách vyspělé moderní techniky i v zákulisí zahraničního obchodu a ukazuje i palčivé problémy naší ekonomiky v tehdejších dobách. (woody)
(více)Recenze (160)
Já tyhle typy seriálů beru spíš jako dokument své doby, systému a společnosti. Zčásti jaká opravdu byla a zčásti jak chtěla sama sebe ukazovat. Trojice mladých strojírenských inženýrů nastupuje do textilky a jejich největší ambicí je společně postavit novou tkalcovskou mašinu a prosadit se s ní na domácím i zahraničním trhu. Je to scénáristicky trochu křeč, což je u Dietla celkem překvapivá věc. ()
Také jsem patřil k těm, kteří se těmto seriálům vysmívali. Za poslední rok jsem se na ně podíval bez toho povinného lepšoidně povýšeného postoje a vlastně shledávám, že ta vysmívaná Sokolovského díla nejsou vůbec špatná. I když v nich absolutně nefungují ty vztahové linie, tak člověk se o každém oboru (nebo aspoň rámcově o jeho úskalí) něco dozví a těch třináct dílů (či podobný počet) je tak akorát, aby zbytečných a nastavovaných scén bylo co nejméně. Když pominu Okres na severu, kde se to skutečně hemží neuvěřitelnými frázemi (díky čemuž to přechází do zajímavé komedie), tak všechny ty seriály, ač jim mnozí přisuzují roli vlajkové lodi propagandy, naopak popisují všechny překážky a limity socialistického hospodářství, když jde o zavádění jakýchkoli inovací. A pokud jde o Inženýrskou odysseu, tak mě anabáze frajerského Kostky, nenápadného génia Satoranského, přičinlivého Dočolomanského i jízlivě hláškujícího Císlera bavila. ()
Už úvodní znělka mi dala poznat (za předpokladu, že jsme přehlédli kdo v tom má prsty), že toto je taková předzvěst Okresu na severu. Takže ano - propagandistická věc, která v dnešní době již neplní svůj původní účel, ale dává nám nahlédnout pod pokličku mentality, zápalu a zvyklostí tehdejší socialistické doby. Jako rozumný člověk tento seriál nevnímám s žádnou záští, protože vím, že časy socialismu jsou dávno pryč. Pozitivita s jakou to je točené a hlavně ten zápal hlavních hrdinů se mi prostě líbí. Může to být možná pro někoho vtipné, ale podle mě je to velmi důležitý aspekt úspěšnosti, který se v dnešní době naprosto vytratil. Prostě je dobré těšit se do práce a radovat se z ní ať už žijete v jakékoliv zemi a pod jakýmkoliv zřízením. A hlavně je dobré vědět co chcete dělat a být v tom ten nejlepší - a to přátelé není propaganda režimu. To je holý fakt úspěšnosti. A zde to režisér a herci krásně ztvárnili. Je to celkem napínavý výsek ze života 3 lidí, absolventů a kamarádů, který se rozděluje, proplétá a opět spojuje v pěkně uceleném dokončeném závěru. I přes velikou politickou angažovanost a i přes politické rozdělení tehdejší doby se tento příběh dá stále aplikovat na současnost a proto je poučný a hodnotný. ()
Vlaštovky se před kasárny daly do křiku, raní vlak už v dálce píská plný dělníků.....Ano několik málo slov ze známé písně navodí atmosféru tomuto Dietlovému skvostu. Taková komoušská slátanina se jen tak nevidí. Autoři inženýrství vůbec nerozumí a jedná se pouze o stranickou propagandu. I když časté překládání z různých jazyků do češtiny krásně vyplnilo čas seriálu. Nápad o obšlohlém plánu, kterého se dostalo do rukou Japonců mě pobavil. Tento seriál je totiž těžká KOMEDIE. Všemu nasazují korunku brilantní herecké výkony(taky k smíchu). ()
Vylhané a s vyjímkou postavy projektantka Voženílka, v níž Jiří Císler skvěle vystihl charakteristické rysy čecháčkovství (a dostal se se tak do diváckého povědomí) také nezáživné - upovídané a z hlediska hereckých výkonů neslané, nemastné. Labutí píseň popularity Jaroslava Satoranského - poté už se dostával do televize či filmu ryze sporadicky. Pozdní budovatelská agitka reálného socialismu, která dnes už nemá co nabídnout. Celkový dojem 10 %. ()
Galerie (19)
Zajímavosti (34)
- Když přijede Jano (Michal Dočolomanský) na schvalování nové „čtyřstovky“, navštíví v konstrukci Ivanu (Eva Jakoubková). Rozhovor začíná její totální pasivitou, kdy na Janovu otázku, jestli ona v Hlubočanech zůstane, Ivana odpovídá: „A kam bych měla jít?“ Jano se zeptá, jestli by taky nechtěla do výzkumného ústavu do Hradce. A najednou se situace, zcela nelogicky, obrací a Ivana odpovídá, že jasně že ano. Jano namítá, že by ale nedělala na Perpetisu a ona na to, že zatím ne, ale později určitě atd. Nakonec to není Ivana, která odpovídá pasivně a pochybovačně, ale Jano. Celá situace je naprosto nelogická, jako by scenárista zapomněl, co bylo na začátku scénky a co na konci. Jako by musel Jano přijet, nakopnout Ivanu, přestože pasivní Ivana je najednou šíleně aktivní. Že by ji sami nenapadlo jít za Zbyňkem do Hradce a jako by čekala, až jí to někdo poradí. Prostě totální nelogičnost v jedno scéně. (pjotri)
- Pešek (Ilja Prachař) bydlí v domku na adrese Janderova 14, Praha-Malešice. (sator)
- Jméno tkacího stroje budoucnosti Perpetis vyslovují někteří zúčastnění různě - Perpétis nebo Peripetis. (Robbi)
Reklama