Obsahy(1)
Zápletka je postavena na milostném trojúhelníku složeném z nesmělého právníka, jeho neomaleného rivala a svéhlavé dívky. Humor vyplývá z charakterového kontrastu mezi odhodlanou hrdinkou a jejím stydlivým, neprůbojným nápadníkem. Mechanismus pointy se dá do pohybu v okamžiku, kdy si stydlivý mladík uvědomí, že disponuje zničující informací o svém soupeři. Námět se zdá být beznadějně divadelní: postavy připomínají jednotlivé události a vysvětlují své pocity v sérii promluv a písní. Clair však tuto průhlednou pavučinu proměnil v houstnoucí situační předivo nedorozumění a významových záměn – praskot ohňostroje se mění ve výstřely, muž kašlající do kapesníku se stává maskovaným banditou atd. (Letní filmová škola)
(více)Recenze (7)
Prekvapujúco príjemná komédia, natočená s neobvyklou zručnosťou, až sa mi nechcelo veriť, že sa jedná o rozbiehajúcu réžijnú kariéru Reného Claira. Dobre postavený príbeh dáva zabudnúť na divadelnosť predlohy, je vtipný a hlavná postava nesmelého advokáta je očarujúca. Tretí komentár. ()
Dva nesmelí sú dokonalé ako po technickej stránke, tak po tej scenáristickej. Dosť možno ide o najsvižnejšiu nemú celovečernú komédiu vôbec, možno si iba momentálne na nič vtipnejšie "bez slov" nespomínam. Film začína a končí súdnym procesom, ale vážne tu nie je brané vôbec nič, ani to domáce násilie. Proste nápady v každej sekvencii, spätný pohyb, obraz skladajúci sa z dvoch, troch a až piatich scén. Technické prostriedky skvele vyjadrujú vtipnosť scenára, v tom je Clairov film jedinečný. ()
Naprosto skvělý film, při jehož sledování mě napadají jména jako J. Tati a P. Etaix. V první scéně vidíme muže, který přijde domů a bije svoji ženu. V následném soudním procesu je odsouzen na tři měsíce. Po dvou letech se coby vdovec uchází o mladou slečnu, ale tu miluje také nesmělý obhájce (který ho kdysi tak neslavně obhajoval). Slečna obhájcovu lásku opětuje, ale nesmělý mladík si bohužel netroufá požádat jejího otce o ruku (úžasná je scéna, kdy nesmělý mladík sedí přes hodinu se stejně nesmělým otcem a vůbec si netroufne ho požádat o ruku dcery). Už to vypadá, že nebohá slečna skončí coby nevěsta staršího surovce, ale nakonec to samozřejmě šťastně dopadne (scéna, kdy mladík překazí chystané vdavky, se nedá popisovat, to se musí vidět...). Neprávem opomíjený němý film, při kterém se člověk opravdu skvěle baví. (český název - Dva nesmělí) ()
Dva nesmělí jsou ve skutečnosti skvělou francouzskou groteskou s hlavním hrdinou, nesmělým mladíkem, který díky své nesmělosti málem přijde o dívku, která mu nadbíhá. Příběh je jednoduchý, ale ty scény jsou geniální. Dobývání zámku, ze kterého vybíhá lupič nebo soudní jednání, na které se zajde podívat myš, a nebo geniální líčení hlavního padoucha jako muže hodného, laskavého, co hraje na housle. Je to jedna z mála němých komedií, na kterou se podívám určitě znovu. ()
FLFŠ 43 (Film 4): Standardní žánrová chuťovka, s pár vydařenými gagy (celkově jsem se asi pětkrát zasmál), takže dle mých zcela subjektivních měřítek je to celkem povedená komedie (je ovšem pravda, že může i trochu nudit, jak dosvědčí oba chrápající pánové v řadě za mnou). Revoluční je hlavně využití splitscreenu, a to dokonce několikanásobného. Z toho taky vychází asi nejvtipnější scénka filmu, kdy obžalovaný a obhájce popisují událost rvačky, což je na plátně zobrazeno jako dva navzájem se popírající, vedle sebe stojící živé obrazy, á la Jára Cimrman. Celkově příjemný film, který vás na filmovém festivalu nebo v muzeu bude bavit, ale doma si radši pustíte něco jiného. Bonusovou hvězdičku za živou doprovodnou klavírní hudbu od Michala Worka. ()
Zajímavosti (2)
- Když společnost Films Albatros obnovila v roce 1927 po úspěchu Slaměného klobouku (1928) smlouvu s René Clairem, režisér začal pracovat na realistické krimi „Enquéte est ouverte“ (Vyšetřování započalo). Avšak problémy s cenzurou projekt zastavily. Clair se proto vrátil k rozpracovanému scénáři, stejně jako v případě Slaměného klobouku založenému na divadelním kusu Eugèna Labiche, a natočil komedii Dva nesmělí. (Zdroj: Letní filmová škola)
- V původní jevištní podobě šlo o humornou jednoaktovku, již kritik Charles St. Cyr považoval za „tretku... lehčí než uschlý list“. Dokonce i pro mnohé dobové filmové kritiky neznamenali Dva nesmělí více než příjemnou variaci na bravurní Slaměný klobouk (1928). Ovšem při bližším zkoumání autorka Clairovy monografie Celia McGerrová dospěla k názoru, obecně stále sdílenému, že se jedná o „jeden z vizuálně nejnápaditějších a nejúspěšnějších filmů němé éry“. (Zdroj: Letní filmová škola)
Reklama