Režie:
Pál GáborKamera:
Lajos KoltaiHudba:
György SelmecziHrají:
Vera Pap, Erzsi Pásztor, Éva Szabó, Tamás Dunai, László Halász, László Horváth, Teréz Bod, Gabriella Koszta, Ágnes Dávid, György Kölgyesi, Franciska Győry (více)Obsahy(1)
Děj se točí okolo mladé dívky Věry, která pracuje jako zdravotní sestřička. Jednoho dne se postaví proti korupci v nemocnici. Její odvahy si všimne i socialistický pracovník, který ji pošle na internátní stranické školení, aby si doplnila chybějící vzdělání a stala se z ní řádná soudružka. Na školení se Věra seznamuje s četným množstvím různorodých postav, např. s přísnou vedoucí ženské sekce nebo charismatickým učitelem, do kterého se bezmezně zamiluje. Věra však při závěrečném hodnocení doplácí na svoji naivitu a přizná se ke „špatnému" činu, který v době školení způsobila. Režisér Pál Gábor si dal záležet na celkové estetice a citlivosti snímku tak, abychom fiktivní svět viděli očima krásné Věry, kterou výborně ztvárnila Vera Pap. (Argoe)
(více)Videa (1)
Recenze (9)
Film jsem, bohužel, neviděl, ale určitě byl velmi kvalitní, protože ho před řadou let ještě za minulého režimu v Rudém právu podrobil značné kritice Jaroslav Kojzar. Tento člověk, když v RP něco ve svém komentáři tvrdil, vždy bylo nutno myslet si pravý opak. Takže jeho záporná kritika jasně svědčí o výjimečné kvalitě. Nestačil jsem na film zajít, asi pak už byl trvale stažen. ()
Film je v podstatě velice dobrý. Dokázal mi podat socialistickou společnost 50. let (asi nejen v Maďarsku) tak hnusně, jako ještě žádný jiný. V dnešní době už opravdu pozbyl prakticky veškerou dřívější kontroverznost, přesto jsou otázky, které pokládá, zajímavé a film nenudí. Toto vše je ale zásluhou scénáře (či námětu). Nedokážu se zbavit dojmu, že při realizaci tvůrci (snad kromě opravdu dobré kamery) nezvládli vůbec nic a námětu jen škodily. Tím myslím především vedení herců. Film je založený na klasické předpokládané identifikaci diváka s hrdinkou. Způsob jejího hraní a volba záběrů tak, aby bylo všechno vidět, přestože to nic neříká, zároveň znemožňuje divákovu vlastní interpretaci a způsobuje, že divák (nebo aspoň já) nechápe hrdinčiny motivace a považuje ji za uplnou krávu. Tedy se s ní nedokáže identifikovat, což je ale pro vyznění právě tohoto filmu podstatné. Podobně jako třeba u filmu Piano jsem se prostě musel dívat na několik hlavních postav, z kterých mi nebyla ani jedna ani trochu sympatická a jejich problémy mne nedokázaly zajímat. Zbývá tedy už jen onen opradu nepěkný obraz lidí dobrovolně se nechávajících ovládat socialistickými "ideály". ()
Režisérský počin Pála Gábora, který jasně a zřetelně přestavuje všechny aspekty komunistického kolektivismu v Maďarsku 50. let. Příběh vypovídá o mladé zodpovědné, ale také idealistické a nespokojené Věře, ketrá pracuje jak ošetřovatelská síla v jedné nemocnici. Když na jednom hromadném stranickém shromáždění nemocnice si vylije všechny své pocity a stížnosti na vedení, je poslána do jaké si převýchovné a zároveň naučné školy, kde se má naučit správnému chování podle řádných hodnot v rámci socialistického státu. Zde nalezne nejenom přátelství, ale také nečekanou lásku, která ji záhy dostane do potíží. Nakonec se ale stane tou pravou soudružkou v tomto zvláštním světě. Věra Angiová je dramaticky laděný snímek s milostnou zápletkou pod rouškou komunistického režimu, jenž může totálně zhatit všechny radostné a cílevědomé plány na poněkud lepší život. ()
Jojo, taky jsem motivaci jednání hlavní hrdinky nechápal. Byla tak naivní? Nejpravděpodobnější se mi zdá, že ji k jednání nutil jakýsi pocit upřímnosti, pravdivosti či správnosti. Ovšem kritérium správného jednání nelze určovat nijak objektivně. A subjektivní chápání správnosti činů pak může být značně pokřivené a může škodit! Nejhorší je, že takové jednání se může změnit v udavačství, které sice strana ocení, ale jinak bude takový člověk v duchu pravdy páchat zlo! Podobným příkladem byl Pavlík Morozov. Zajímavý postřeh: To co bylo v době vzniku na filmu kontroverzní a nepřijatelné na mě dnes působilo jako velmi realistické zobrazení oné doby. Toto vidění mi asi nejvíc připomnělo Formanovy české filmy nebo vidění Milana Kundery. Zřejmě proto nepřijatelné zobrazení, protože realistické, neboť neodpovídalo oficiálním představám, jak by situace měla být viděna (z hlediska komunistické strany). ()
Při sledování filmu mě neustále udivovala hrdinčina naivita. Její jednání, které běžnému člověku přijde úplně nelogické s ohledem na vlastní pocity a emoce, však Věra myslí naprosto upřímně a vede ji jakési svědomí vůči straně, pocit spravedlnosti, snad i správnosti, kvůli kterému činí tak, jak činí. Avšak někdy je potřeba se zamyslet, zda je správné a upřímné vůči něčemu (v tomto případě se jedná o socialismus) skutečně správné, nebo zda s vírou ve spravedlivost strany nebudeme upřímností činit naprosto zle. ()
Reklama