Režie:
Antonín MoskalykScénář:
Jiří HubačHrají:
Ladislav Pešek, Antonie Hegerlíková, Jiří Vala, Věra Galatíková, Bedřich Prokoš, Vladimír Hlavatý, Jiří Pleskot, Vladimír Bičík, Karel Fiala, Ivan Pokorný, Eduard KohoutVOD (1)
Obsahy(1)
Ráno jako každé jiné. Na ulici rachotí tramvaje, dlažbu rozezněly kroky prvních chodců. Teď by měl zazvonit budík a dvaašedesátiletý Jan Mrákota (L. Pešek) by pod peřinou vychutnával poslední okamžiky příjemného tepla. Ale budík nezvoní. Pravidelný ranní rytmus zakolísal na tom nezvyklém tichu a od té chvíle je všechno jiné… Snímek režiséra Antonína Moskalyka podle scénáře Jiřího Hubače získal v roce 1971 na mezinárodním televizním festivalu v Praze v kategorii dramatických děl hlavní cenu – Zlatou Prahu a Cenu československých televizních diváků. Vedle L. Peška (Jan Mrákota) se můžete těšit i na další skvělé herce jako A. Hegerlíkovou (jeho žena Blažena), V. Galatíkovou (jeho dcera Věra) či J. Valu (Věřin manžel Karel). (Česká televize)
(více)Recenze (24)
No, ono je to asi určeno mé věkové kategorii. Starého muže jsem sice plně chápal, tedy v oblasti chování jeho syna, ale celkově mně tahle hra připadla frustrující. Taková, řekl bych depresivní. Ale on to byl asi účel. Podruhé raději ne. ()
Nevim moc kdo vymyslel nesourodou postavu Peška - protoze je to kombinace asi 10 povah. Dalsi z filmu co si pustite, aby vam to maximalne pokazilo vecer - krikem. ()
Když člověk, pro něhož byla práce hlavní, či dokonce jedinou, náplní života, odejde do důchodu, nastávají problémy. Hra o tom, jak se člověk může cítit zbytečný a odstavený, ale i o tom, jak je snadné začít se litovat, a spadnout pak do deprese, stát se ublíženým a vztahovačným a vzdát vlastní život. Nejlepší na tom je, že nikdo z rodiny není negativní postavou, chování všech je opodstatněné. Na jedné straně otec rodiny (vskutku skvělý Ladislav Pešek), který přišel o hlavní smysl života a má pocit, že už ho nic nečeká a že se ho mladí touží jen zbavit, když ho po jeho ztrátě zaměstnání chtějí i vystěhovat z bytu, kde celý život žije. Dále jeho manželka (výborná Hegerlíková), pro níž je bolestné sledovat trápení svého muže, a která se zoufale snaží ho nějak vyburcovat z jeho apatie. Vedle toho pak stárnoucí dcera (dobrá Galatíková), která nemůže mít děti, a tak je její jedinou životní ambicí dotlačit vlastního manžela k vyššímu vzdělání. A konečně její muž (dobrý Vala), který si je vědom toho, co své ženě nebyl schopen dát, a tak se snaží zuby nehty alespoň vystudovat, i když je to nad jeho síly. Oba chtějí po osmi letech společného manželství konečně bydlet a jejich postoj je rovněž pochopitelný. Je těžké zestárnout a jen vzpomínat na to, co bylo, co jsme prožili v naší domácnosti, kde jsme vychovali děti, a vědět, že už je to vše pryč. Je ale ještě těžší zestárnout a odejít jednou do důchodu s vědomím, že nic z toho jsme nikdy neprožili, protože jsme neměli ani děti ani vlastní domácnost, jen pokojík u rodičů. Hra o tom, jak se smířit se stářím a nalézt nějaký nový smysl života. Ani k jednomu vlastně úplně nedošlo, neboť hlavní postava se vrací do zaměstnání, takže závěrečná pointa na mne nakonec emočně až tak nezapůsobila. Přece jen mne další díl Hubačova diptychu s názvem Pozdní léto zasáhl daleko více. Přesto ale kvalitní dílo se silným scénářem a výborně zahrané. ()
hmmm - buď práci čest. Pane Nenahraditelný, moc vás potřebujeme, vraťte se... Lad. Pešek mě v téhle hlavní roli spíš vadil, než připadal nevěrohodně. Ten se na zapšklé protivné dědky vůbec nehodí... ()