Režie:
Pál SándorScénář:
Zsuzsa TóthKamera:
Elemér RagályiHudba:
Zdenkó TamássyHrají:
Dezső Garas, Tamás Major, László Márkus, Hédi Temessy, Cecília Esztergályos, Ildikó Szabó, Gizi Péter, András Kern, Károly Vogt, Zoltán Benkóczy (více)Obsahy(1)
Pál Sándor (1939) patří ke generaci maďarské nové vlny 60. let, kterou dále tvořili István Szabó, Ferenc Kósa, Judit Eleková a další. K jejímu formování přispěly zejména dvě instituce: Vysoká škola filmového umění a Studio Bély Balázse. Sándor absolvoval akademii pod vedením Jánose Herskóa, jednoho z čelních režisérů maďarské filmové renesance poloviny 50. let. Herskó mu následně zprostředkoval působení ve své výrobní skupině v rámci Filmového studia Hunnia. Během asistování a psaní scénáře k celovečernímu debutu Panáci na zdi (Bohóc a falon, 1967) natočil Sándor dva krátké snímky ve Studiu Bély Balázse, zaměřeném na experimentující mladou tvorbu. Ty mu přinesly první zahraniční ocenění, většího festivalového ohlasu se mu však dostalo až na přelomu 70. a 80. let s trojicí filmů Vzpomínka z Herkulových lázní (Herkulesfürdöi emlék, 1976), Zbav nás od zlého (Szabadíts meg a gonosztól, 1979) a Šťastný Daniel (Szerencsés Dániel, 1983).
Fotbal starých časů je Sándorovým čtvrtým celovečerním filmem. Scénář podle románu Ivána Mándyho napsala Zsuzsa Tóthová, se kterou pracoval na většině svých projektů. Hlavní postavou je Ede Minarik - majitel malé prádelny na okraji Budapešti a zároveň fotbalového mužstva složeného z místních nadšenců. Kvůli narůstajícím dluhům však hrozí, že bude tým rozprodán a sen o první lize se definitivně rozplyne. Když mu odmítne půjčku i jeho přítel, rovněž fotbalový fanda a vlastník kina Bodograf Kerényi, rozhodne se Minarik hledat zastání u funkcionářů fotbalového svazu. Výsledkem je prodej nejlepšího hráče a několik panáků na zoufalství, ale aby toho nebylo málo, kolem mužstva krouží neodbytní skauti, kteří se snaží ulovit talentované fotbalisty. Lákají je na milenky, lukrativní smlouvy a prodej do zahraničí. Minarik si to nenechá líbit a navíc objevuje skvělého mladého hráče...
Sándor vypráví celý příběh v lehkém tempu komedie, která pointuje jednotlivé situace, vyhrocuje lidské charaktery, a přitom zůstává aktuální v některých vzorcích chování a zákulisních praktikách (nejen) ve fotbale. Kromě toho je režisérovým velkým tématem sám film: 20. léta byla věkem rozmachu fotbalu i kinematografie. Obě důležité postavy podnikají v jednom, či druhém oboru. A na film - konkrétně ten němý - Sándor odkazuje i samotnými prostředky stylu: mezititulky, hudbou a gagy napodobujícími staré grotesky. Způsob snímání však zůstává současný. Sándor točil s kameramanem Elemérem Ragályim, který vzešel z dokumentu a prosazoval přímé, nekomplikované, většinou „z ruky" pořízené záběry. V tomto smyslu se u Sándora setkávají obě tendence nové vlny: jak sklon k pohrávání si se stylem (Szabó), tak veristická jednoduchost (Eleková). A nezáleží přitom, zda je film zasazen do přítomnosti (Panáci na zdi), či do doby dávno minulé (Fotbal starých časů).
(Letní filmová škola)
Videa (1)
Recenze (2)
Fotbal starých časů je zřejmě režisérovou osobní nostalgií, na každém kroku tady zmírají různý bývalé stálice/hodnoty. Forma je atraktivní - představte si klasickou grotesku (nanejvýš klišoidní, tj. včetně šlehačkových dortů v obličejích) a přidejte jí zvuk a neustále se opakující břinkavou hudbu. Ze začátku je to ještě sranda (představení fotbalistů), ale jakmile přijde problém, vše se rázem potopí do těžké melancholie a plytkého filosofování, odkud není úniku. Zřejmě to byl záměr, ale ve výsledku naprosto nezvládnutý. ()
Fotbal starých časů je maďarská groteska o začátcích velkého fotbalu- starými časy jsou dvacátá léta- doba fotbalová a filmová, kdy kavárenští intelektuálové a povaleči v salonech debatovali o fotbalu a houfně navštěvovali biografy. Pál Sándor poctu sportovnímu nadšenectví a fascinaci groteskami spojil ve filmu, jehož hrdinou je majitel malé prádelny a trenér budapešťského fotbalového týmu Csabagyöngye, který má sen- dostat svůj tým do nejvyšší ligy. Díky jeho „Potřebujeme tým!“ je Fotbal starých časů druhým nejcitovanějším maďarským filmem po Svědkovi. Budapešť je tu zaprášená, s průmyslovými komíny v pozadí, většina scén se odehrává na periferiích, kde na štěrkových hřištích trénují budoucí velké týmy- ve fotbalových čtvrtích. Fotbal starých časů mohutně odkazuje na němé filmy, sám Minárik po fotbalovém hřišti pobíhá v buřince a dlouhém fraku, snímek používá mezititulky, typickou hudbu, klasické mtoivy (šlehačková bitva, honění se kolem sloupu). Způsob nasnímání je neobvyklý kvůli tomu, že kameraman Elemér Regály původně točil dokumenty a často pak používal záběry točené z ruky i v hraných filmech. Jako groteska je film i melancholický až bezvýchodný, například když Minárik na otázku „Jak se daří ženě?“ bez humoru prohlásí, že svou ženu jednou přidusí polštářem. Dodá, že by celý svět potřeboval přidusit polštářem. Dostane se mu odpovědi, že je špatný člověk. Minarik je ale naopak kladný hrdina a to jak jeho snaha udělat ze svého mužstva extratřídu dostává ze všech stran pěstí je spíš variací na archetypální příběh o lidské síle, kterou pohání víra. Ať už je to, čemu člověk věří, třeba Csabagyöngye. ()
Galerie (38)
Photo © Nemzeti Filmintézet Filmarchívum
![Fotbal starých časů - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/165/057/165057939_026620.jpg)
Reklama