Režie:
Viktor PolesnýScénář:
Eva HudečkováKamera:
Josef ŠpeldaHudba:
Milan KymličkaHrají:
Danica Jurčová, Zlata Adamovská, Jiřina Bohdalová, Vladimír Dlouhý, Zdeněk Dušek, Arnošt Goldflam, Hana Gregorová, Jiří Langmajer, Svatopluk Skopal (více)Epizody(9)
Obsahy(1)
Devítidílný televizní seriál O ztracené lásce byl natočen podle stejnojmenné knihy a scénáře Evy Hudečkové. Říši krále Skrčka z Fištrónu postihne prokletí, jedno neštěstí stíhá druhé, lidská srdce se naplní bezohledností a krutostí, ztracen je i královský syn Pravoslav. To všechno způsobilo zpupné rozhodnutí krále vykázat ze země lásku jako nepotřebnou a bezvýznamnou věc. Naději pro budoucnost přináší venkovské děvčátko Honza. Přestože jí sudičky daly do vínku mnoho požehnaných vlastností, neuchrání ji od osudových ran a bolesti. Musí projít mnoha těžkými zkouškami, je stíhaná spíš zlem než dobrem, stává se terčem zášti a zloby. Honza se ale odmítá podřídit zlu a nenávisti, hledá ve svém srdci lásku jako jedinou možnou cestu k ostatním lidem. Snaží se zachránit osud milovaného prince Pravoslava i celé země, často se ocitá v nebezpečí smrti, když se obětuje pro jiné. Její strastiplnou pouť provázejí pohádkové bytosti, často stejně nevyzpytatelné jako lidé, s nimiž se na životní pouti potkává. Šťastný konec vše napraví, je však draze vykoupen a cesta k němu vede peklem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (65)
Je to pohádkový příběh , kterého hlavní postava je děvče Honza Jíru. Honza naštestí nezdědila špatné vlastnosti po svých rodičích a má velmi dobré srdce. Avšak cez celý svúj život musela projít strastiplnú cestu plnou překážek, bolesti a trápení. Vyslobodila prince Pravoslala ale královnou se nestala. A vždyť jak by ona mohla žít s člověkem , který má srdce z kamene. Nakonec vše dobře dobadlo a její srdce zústalo s milovaným Peciválem , který má tak šlechetné srdce jako ona. ()
Já jsem Láska. Tolik jsem toho o tobě slyšela… Kam máš namířeno? Hledám lidské srdce, které po mně touží. Takových jsou přece tisíce! Kdepak, spousta lidí se mě bojí, někteří mnou pohrdají. Moc ráda jsem si tuhle mystickou pohádku po letech připomněla. Viděla jsem ji vícekrát a pokaždé mě oslovila stejně. Pohádková je v příběhu základní tenze mezi dobrem a zlem, jednotlivé postavy zosobňují různé morální přístupy, tak jak je dobro i zlo přítomné v různých stupních a podobách v jednom každém z nás, a spolu s nimi pak vytváříme souhrn tohoto světa. Ač se pohádka do jisté míry nemůže vymanit z mezí, které jí poskytuje zázemí několikadílné televizní série, a to zde cítíme někdy více a někdy méně, celkově je to velmi silné, působivé dílo pro každého přemýšlivého člověka. Symboly nás navrací do zlatých časů mytologie, v nichž jsme byli bez zbytku ve spojení s tím, z čeho vyvěráme. Některé obrazy jsou tíživé a složité, některé situace dojemné, jiné roztomilé, použité výrazové prostředky i dialogy občas poskytnou i námět pro zasmání. Něco se tu dozvíme o lidských předsudcích a mezilidské nesnášenlivosti, ale taky o pokoře a čeho je možné s ní dosáhnout, nebo o rozdílu mezi pokorou a sobeckou rozmarností, či o síle církve, nositele morálky v bývalé vesnici, která nemá pokračovatele. Morálními ponaučeními pohádka nešetří, jsou ale, na pozadí příjemného venkovského (byť přece jen místy poněkud televizně umělého) prostředí, podány citlivě a přirozeně. Jsou tu poctivě seřazeny všechny možné jungiánské pohádkové archetypy: holka jako kluk, dítě bez lásky, a tak dále. Filmově jde o kompaktní celek, v němž součinně funguje scénář, hudba i herci. Výsledná atmosféra je tak většinou trefná a intenzivní. Moc se mi tu líbila Zlata Adamovská a Sabina Laurinová, ale o dobré herce, kteří si své role očividně užívali, tu nouze rozhodně není. Na místě je pochvala Míšy Doubravové, se kterou jsem jinde neměla tu čest, ale v roli malé Honzy byla velmi přesvědčivá. Jakoby ve vedlejším plánu je tu podmanivě zobrazené sepětí člověka s celým rokem – zima je skutečným nebezpečím a každé jaro je návratem naděje. S tou se na konci loučí i Ztracená láska. ()
Deprese, nic moc pro děti. Kromě předposledního dílu bych ji rozhodně nezatracoval. Andersen je taky brutus a přitom nádherný. Jsou tam dost silné momenty jako např. smrt statkářky nebo díl s Floxínou, psycho Janek atp. Navíc je ta série takovou nadčasovou parafrází - pár hodných a chytrých lidí, ale spousta závistivců, lhářů a podvodníků. Hodně prospěchářství, nespravedlnost, "honba za pokladem" nebo taky apatie a lidi, o kterých ani nevíte, co si máte myslet (třeba ženská s bodláky v posledním díle nebo komedianti atd.). Někdy je to takový děs, že člověku nejlíp poradí cigoška zalitá ve skle. :) Atypická je i happy endem možná trochu mimo očekávání. Bez povšimnutí by neměla zůstat také hudba Milana Kymličky. Ale samozřejmě tam byly i slabší momenty (např. Brožová v plátové zbroji, rozumberské muzikantské krysy nebo divně obscénní pasáž se songem na kolotoči v 8. díle). Přes to všechno dávám vysoké hodnocení, protože je to zkrátka originál a mimořádnost. ()
Předně oceňuju tradičnost a étos toho příběhu. Život, jaký kdysi na vsi býval, syrový a tvrdý, jen občas střípky tepla a světla. Spousta mravních poučení a rčení, tradic i nějaký ten základní katechismus. Víra, Láska, Pravda a Naděje. Hledání. Hledání sama sebe, svého místa na světě a své cesty po něm. Výborní herci, hudba, celej vizuál. Možná to byl záměr, aby ten pohádkovej svět byl (kromě postavy Lásky) v naprostém kontrastu, tedy spíše pitoreskní (pavoučice a Rafajda), než fantastický a spíše trapně pokleslý (celej ten lunapark ), než nebezpečný a strašidelný. To mámení a svádění bych viděla prostě raději pojaté jinou formou, ale je to na tvůrcích, jasně. Za mě to bylo špatný a jak čtu okolní komentáře, tak zdaleka nejsem sama. Jako celek je to ovšem dílo, jakému se ve zdejších luzích a hájích těžko něco vyrovná - tady už se točí jenom pitomé nebo napitomělé parodie na pohádky. Takže Evičko Hudekovis, příjmeně jsi mě překvapila, klidně v tom pokračuj dál! Dala bych i pět, ale za ten osmej díl fakt nemůžu, no:( ()
Ojedinělý pohádkový cyklus, jehož přednost tkví především v dobrém hereckém obsazení, velkolepé výpravě a napínavém ději, který je místy krutý jindy zase laskavý. Hudba dobře odděluje tyto dvě odlišné strany. Po herecké stránce to nemá chybu: hamižní rodiče Vladimír Dlouhý a Simona Stašová a jejich Honza v podání Danici Jurčové, tajemná pavoučnice Lucie Bílá, rázná Zlata Adamovská. Ale moment, který mi nejvíc učaroval byl ďábelský taneček Jiřiny Bohdalové a Jiřího Langmajera, to nemělo chybu. Z posledních dvou dílů by šel hravě udělat jen jeden a výsledek by tak byl lepší, ale budiž. Ale jako celek to působí originálně a atraktivně. Myslím, že nic podobného u nás zatím nevzniklo. Když jsem to viděl poprvé tak se mi to rozhodně zamlouvalo a ani podruhé jsem se u toho nenudil. Myslím že Mertaxův komentář není od věci: Tak divný, až je to zajímavý... ()
Galerie (27)
Zajímavosti (11)
- Natáčení probíhalo na Kopicově statku v Českém ráji, v městečku Úterý a v Telči. Natáčelo se také ve skanzenu v Přerově nad Labem, Třebízi, na hradě Kost a Pernštejn. (M.B)
- Z královské rady Rozumbradů, která se na nějaký čas stane de facto vládnoucí skupinou, je jediným, koho za celou dobu seriálu uslyšíme z této rady mluvit, postava Radoslava Brzobohatého, ostatní členové pouze přikyvují. (Nick321)
- Když Honza (Danica Jurčová) v dobré víře lakomému rychtářovi Ťuntěrovi (Jan Vlasákú spravila ve sklepě rozbitý zámek, díky němuž jeho vlastní pacholci a děvečky chodili krást potraviny, nenapadlo ji, že v šesté epizodě ji v tom samém sklepě rychtář uvězní a že díky spravenému zámku se odtamtud nebude moci dostat. Pro diváka z toho plyne poučení, že občas je dobré některé věci nechat tak, jak jsou, i když to na první pohled není v pořádku. (Nick321)
Reklama