Režie:
Whit StillmanScénář:
Whit StillmanKamera:
John ThomasHudba:
Mark SuozzoHrají:
Chloë Sevigny, Kate Beckinsale, Chris Eigeman, Mackenzie Astin, Matt Keeslar, Robert Sean Leonard, Jennifer Beals, Matt Ross, Tara Subkoff, Burr Steers (více)Obsahy(1)
Dvě krásné dívky, bývalé spolužačky z univerzity, unikají před nudnou prací v nakladatelství a odporným bytem do jednoho z nejpopulárnějších disco klubů ranných 80-tých let. Sláva disco už pomalu upadá a do hudby a módy začíná vanout svěží vánek stylu New Wave. (oficiální text distributora)
Recenze (20)
Parta mladých lidiček filosofuje o lásce, o vztazích, o práci, o bydlení, o životě.. no v podstatě o ničem, a dělají to tak absurdním způsobem, až je to zábavné. To by ale mohlo fungovat tak hodinu, ale ne celé dvě! Každopádně mladičká Kate Beckinsale potěšila a stejně tak jejich hypnotické taneční scény v klubu :) PS: Podobně ulítlé jako Slečny v nesnázích - no, pročpak asi... ()
Jakožto hudbymilovný člověk s rockovým srdcem, ve kterém se během času a vlivem narůstajícího věku, který by měl přinášet moudrost v podobě tolerance i vůči tomu, co přesně nezapadá do mých subjektivních představ o „ideální“ podobě hudby, probudila i láska k jazzu, vážné hudbě, folkloru atd., musím se vší upřímností uznat, že ačkoli mě disco v době svojí největší slávy moc neoslovovalo (s výjimkou Bee Gees; a vlastně taky Blondie, u kterých je ale žánrové zařazení poněkud diskutabilnější), s odstupem tuhle v podstatě docela jednoduchou muziku oceňuju. Její konjunktura měla svoji historicky danou logiku - po 60. letech, která jednoznačně prokázala, že pop a hlavně rock jsou už na natolik kvalitativně vysoké úrovni, že se nemusejí obávat nazývat samy sebe uměním, což i nadále potvrdil vývoj v oblasti hard rocku, art rocku a především jazz rocku, se musel zákonitě dostavit pocit, že populární hudba se už příliš vzdálila svému původnímu poslání, tzn. být hudbou určenou především k zábavě. A reakcí tudíž byl jednak „tříakordový“ punk a souběžně s ním i vzrůstající obliba disco music, která ovšem na rozdíl od punku nevyhřezla jako něco nového, ale navázala plynule na černou taneční hudbu 60. let (Marvin Gaye, Isaac Hayes, Supremes, Jackson 5, Stevie Wonder a mnoho mnoho dalších). V tomhle filmu sledujeme generační pocity newyorské mládeže z vyšších a vyšších středních vrstev, která se ocitá - v souladu s doznívajícím vlivem diska - v období přechodu mezi bezstarostným disco-mládím a nejistou dospělou budoucností. Moc se mi líbí nadhled, se kterým k tomu režisér přistupuje, a díky kterému jsem i ochotný odpustit mu zdánlivě přílišnou ukecanost filmu. Zdůrazňuju slovo „zdánlivě“ - protože ty kecy ve výsledku vůbec nejsou blbé: buď mají hlubší a sofistikovanější obsah, anebo ve svojí povrchnější podobě přispívají nenápadným humorem ke zmíněnému nadhledu. Tvůrčí metoda, kterou Whit Stillman dovedl k dokonalosti ve své prvotině Metropolitan (1990), se tady bohužel neprojevila ve stejně vysoké kvalitě, ale i tak jsou Poslední dny disca velmi poctivý film. ()
Mně to připadalo jako naprosto zbytečný film. Dvě hodiny jsem koukal na to, jak na pozadí hudby probíhají většinou naprosto zbytečné a tupé dialogy o ničem, příběh to nemělo vlastně žádný. Jediné pozitivum pro mě tak je tehdy čtyřiadvacetiletá Chloë Sevigny, ona má takové zvláštní charisma. Ale ani to to nezachránilo. Nudilo mě to prakticky po celou dobu. ()
Jak už to tak bývá, když je člověk mladý a zmatený, klestí si cestu životem, a na ní potkává spoustu divných lidí. Uzavírá účelová přátelství, spí s lidmi s nimiž to nemá budoucnost, těm s nimž to má budoucnost se plánovitě "zatím" vyhýbá, užívá života a "hledá jeho smysl". Nesamotáři se začlení do party, bydlí s několika lidmi v bytě, chodí do oblíbené hospody. Zdá se, že takhle to chodí co svět světem stojí, bez ohledu na to, jestli vládne punk, metal, disco nebo rock ´n´ roll. V tomhle filmu vládne disco. Na pozadí téhle hudby se rozjíždí příběh pár lidí, kteří mají společný klub, známé a částečně i sny. Je to konverzační film, hodně se v něm mluví, o věcech důležitých i o blbostech, nicméně charaktery postav jsou zajímavé, není to nuda. Je třeba vstřebat to, že zhruba s polovinou postav se divák neztotožní a pár mu bude vyloženě vadit, ale tak to v životě chodí. Pro mne byl grunge to, co pro hrdiny filmu disco, takže to tak trochu chápu, i když si raději pustím Singles .Ale za vidění to stálo...70% ()
Galerie (7)
Zajímavosti (6)
- Původně byla do role Alice (Chloë Sevigny) obsazena Winona Ryder. (Avalon820)
- Režisér a scenárista Whit Stillman se při psaní scénáře nechal inspirovat vlatními zkušenostmi z manhattanských diskoték, včetně Studia 54. (Avalon820)
- O roli Dese (Chris Eigeman) se zajímal i Ben Affleck. (Avalon820)
Dokud hrála hudba, dokud se točily zrcadlové koule, velký složitý náročný svět přestával existovat. Zde, na diskotéce, byl svět jiný, zde bylo možné tančit a bavit se do rána a nemyslet na nic ... ___ Mění se formy nevázaného kolektivního hýření – od starořeckých bakchanálií až k disku a posledně rave nebo techno party, ale podstata zůstává – vždy je tu potřeba slavností sebevyjádření, oproštění od povinností a uvolnění emocí, a co se nejvíce přibližuje emocím, když ne hudba a tanec? Společnost, chudá na hudbu a tanec, je těžká a sešněrovaná, společnost, kde je hudby a tance příliš, je již vlastně za zenitem, jen se tento pocit ztráty bezstarostnosti snaží přehlušit. Stavy světa vykreslují sinusoidu. "Nová" forma – čehokoliv – se rodí, postupně se dostává do povědomí, ovládá prostor, dosahuje maxima a když vrcholí její všeobecná obliba, nastává přesycení a zobyčejnění, které končí úpadkem a zapomněním. Mezitím se již rodí další forma a tak to pokračuje stále dokola. Lidé si jen namlouvají, že rozetnuli cykly a vyrovnali je do přímky k světlým zítřkům. Ve skutečnosti cyklická proměna existence, kdy "zrod nového" znamená "smrt starého" a "smrt starého" znamená "zrod nového", tato změna forem beze změny podstaty, podobná vlnám proměňujícím vzhled moře – to je věčný únik z kruhu v kruhu, stálé opakování téhož v jiné podobě. ___ Éra disca vyznačila vyvrcholení modernismu, kdy se dovršilo osvobození od hranic a zákazů tradiční společnosti a v rámci toho vyvrcholila i sexuální revoluce. Technika a vědecké poznatky, které změnily svět lidí a daly jim pocit skoro božské moci i s tím spojený pocit nebo zdání naprosté svobody jednání, začátkem 80. let ukázaly svá omezení. Stejně tak sexuální svoboda přinesla nové problémy v podobě AIDS, rozpadu tradiční rodiny a fenoménu singles. Lidstvo se opět přesvědčilo, že svět má svá daná nezměnitelná pravidla a zákony, jež nelze zrušit a lze je pouze obejít s tím, že za první zatáčkou ho zas doženou v nové podobě. Viditelné změny nezměnitelného projevují se jako vlny omezení a osvobození, stoupání a sestupů, nadějí a rozčarování, zrození a smrtí, výbojů a ústupů, vítězství a proher. Která vlna zatím neviditelně stoupá, aby proměnila dnešek? Jaká nová mozaika se složí ze stejných kamínků existence? Co vždy přichází po nevázané zábavě a přejídání se? Dobrovolný nebo nedobrovolný půst a úklid. A čím bujařejší je veselí, tím větší kocovina následuje. Člověk je cyklická bytost – musí se nejdříve přejíst nebo vyhladovět, aby chtěl změnu. ___ Samotný film by byl lepší, kdyby nebyl tak roztříštěný na scénky-střípky, uzavřené v hranicích ilustrativnosti a útržků myšlenek a glos. Nicméně přes ty střípky film lehce načrtává odchod disca a příchod yuppies (generace podnikavých, ba dravých lidí dobře začleněných do systému) a obsahuje i několik zajímavých odkazů na oblast kinematografie, například psychologicko-sociologický rozbor postav z disneyovky Lady a Tramp nebo teorie o ekologickém působení Bambiho. ("Jedna teorie tvrdí, že dnešní ochranářské hnutí odstartovalo znovuuvedení Bambiho v 50. letech. Pro silné poválečné ročníky bylo traumatizující, jak lovci zabili Bambiho matku.) () (méně) (více)