Režie:
Miloš PietorKamera:
Jozef HaklHrají:
Emília Vášáryová, Milan Kňažko, Leopold Haverl, Zuzana Frenglová, Jozef Adamovič, Michal Gučík, Ľubo RomanObsahy(1)
Inscenácia divadelnej hry E.M.Remarqua čerpá z posledných vojnových dní nacistického Nemecka. Je výrazným protivojnovým mementom a výpoveďou o sile ľudskej súdržnosti a obetavosti. (STV)
Recenze (5)
Film je spracovaný na základe rovnomenného diela nemeckého spisovateľa Erich Mária Remarque, vlastným menom Erich Paul Kramer. Ako osemnásťročný odchádza so spolužiakmi z gymnázia na vojnu. Začala 1. svetová vojna a táto ho poznamenala na celý život. Prvý jeho román Na západnom fronte kľud, tu je nosnou myšlienkou novinová správa, že na fronte je kľud, v skutočnosti tam zomieralo množstvo vojakov. Tento román mal obrovský úspech ale silnejúci nacizmus v Nemecku ho vyhnal za hranice do Švajčiarska. V Nemecku pálili jeho knihy a odobrali mu občianstvo. Ale on aj naďalej tvoril Traja kamaráti – taktiež z obdobia 1. svetovej vojny, autobiografický román o troch študentoch, ktorí po návrate z vojny sa nevedeli zapojiť do spoločnosti. Miluj blížneho svojho – na prahu 2. svetovej vojny musia utekať z Nemecka rôzni intelektuáli, spisovatelia, politici ale aj obyčajní ľudia. Čierny obelisk – je situovaný do obdobia silnejúceho nacizmu pred 2. svetovou vojnou. Cesta späť – na začiatku opisuje realitu života po skončení jednej vojny a prípravu na ďalšiu vojnu. Ďalšie diela sú už situované priamo do deja vojny. Tiene v raji – ťažký život migrantov v USA v dobe vojny. Víťazný oblúk – pred obsadením Paríža Nemcami. Iskra života – osud väzňov v nemeckých koncentračných táboroch, kde sa ľudia menia v čísla a čísla v dym vychádzajúci z komínov. Čas žitia a čas umierania – osud vojaka, ktorý prichádza na dovolenku domov do Nemecka a nikoho zo svojich blízkych nenájde, stretne spolužiačku a ožení sa s ňou. A pomaly sa dostaneme k Poslednej zastávke – dej sa odohráva z 30. apríla na 1. mája 1945 v Berlíne. 30. mája v 15,30 hod. spáchal Adolf Hitler so svojou manželkou samovraždu a dňa 1. mája to oficiálne Dőnitz verejne oznámil. Film jednoduchým spôsobom informuje o všetkom, čo vojna prináša pre normálnych ľudí. Udávanie iných pre záchranu seba, brutalitu, strach ale aj smrť ako takú, na druhej strane ľudskú súdržnosť odvahu a hrdinstvo. Vojna ľudí odľudšťuje, mení ich natoľko že nerozmýšľajú , ako tomu druhému pomôcť, ale nad tým, ako ho čo najskôr zabiť. Vojna nie je rozprávka, kde zlí hynú a dobrí ľudia žijú šťastne. Vojna je strach, bolesť, všadeprítomná smrť i odcudzenie... Ale aj nádej. ()
Celkovým pojetím není tato klasicky nadprůměrná inscenace pod Tatrami ničím výjimečným, dle roku natočení už můžeme dokonce hovořit o jakési kvalitativní povinnosti, což s takto zkušenými a skvěle sehranými tvůrci jde v podstatě samo. Vynikající drámo o pokřivenosti lidské morálky, ale i odvaze podívat se nepříteli (tyranu) pohrdavě do očí, u mě ve finále sice nepředčilo své pětihvězdičkové inscenační kolegyně, které jsem možnost zhlédnout, ale i tak se jednalo o očekávanou dávku nadprůměrného herectví s bravurně se vyhrocující situací a velmi zajímavými dialogy. ()
Aj v jednej miestnosti môže byť mimoriadne dusná vojnová atmosféra, pre kvalitnú inscenáciu nie sú potrebné žiadne exteriéry, stačí rádio. Pár hercov, a nie hocakých, dobrá predloha od svetoveho velikána, až je na počudovanie, ako málo hodnotení tu je. Také malé nemecké Musíme si pomáhať, aj radoví Nemci to asi vedeli, ako prejsť cez rozum nadporučíkovi eses. Emília ako Anna pri tom použije všetky svoje zbrane ako dôvtip, pohotovosť, odvaha a nevynechá ani tie ženské. –––– Hovorí, že nemecký vojak je len vtedy ranený, keď drží hlavu pod pazuchou. –––– Život sa predo mnou znovu otvára. Zabudol som, čo je život. Zabudol som, čo sú ženy. ()
Remarqueova předloha nebyla zdaleka dokonalá a navíc zestárla, stejně tak inscenace, kterou drží jen dobří herci. Reálie jen nahozené, vězni z koncentráku (byl tam údajně deset let!) jsou velmi dobře živení, SS hlídka nebyla v černých uniformách, jak to mělo být. (Max. 50%.) ()
Toto Remarquovo dílo určitě nepatří mezi nejzdařilejší, zvláště v závěru je cítit jistá odbytost. Zpracování typicky televizní. Dívat se na to samozřejmě dá. Ne že ne... 65%. ()
Reklama