Režie:
Lajos KoltaiKamera:
Gyula PadosHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Marcell Nagy, Béla Dóra, Bálint Péntek, Áron Dimény, Péter Fancsikai, Zsolt Dér, András M. Kecskés, Dániel Szabó, Péter Vida, Endre Harkányi, Márton Brezina (více)Obsahy(1)
Novela maďarského spisovatele Imreho Kertésze, původně vydaná bez povšimnutí v roce 1975 v kádárovském Maďarsku, byla čtenářskou obcí znovuobjevena v 90. letech a způsobila senzaci, na jejímž konci stála Nobelova cena za literaturu. Bylo tak jen otázkou času, kdy se tématu chopí i film. Citlivé a neobvykle pojaté vyprávění židovského chlapce Gyuriho, který se postupně propadá soukolím nacistické vyhlazovací mašinerie, staví na kontrastu děsivosti života v táborech a nezúčastněného, zdánlivě racionálně odtažitého vyprávění dospívajícího teenagera, který se snaží vyrovnat s nenormálními podmínkami tím, že se na ně snaží pohlížet očima normality. Po návratu zjišťuje, že jeho zkušenost je nesdělitelná a musí se s ní vyrovnat sám nepomůže mu ani jeho židovství, ke kterému postupně ztratil pouta, ani jeho příslušnost k maďarskému národu, mezi jehož příslušníky se setkává spíše s lhostejností až nepřátelstvím než s pochopením a empatií. Jaký je tedy jeho osud? A má vůbec nějaký? (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (128)
To, že je Lajos Koltai kamerový veterán, je nepřehlédnutelné. Kdo dnes ještě používá zatmívačky? Ze začátku jsem vítal, že se k tomu ještě někdo dokáže vrátit, ale postupem času to začínalo být čím dál tím více rušivé. Příběh je velice zajímavý, i výběr herců je uspokojivý. Sice jsem dal pouze 3*, ale to by vás nemělo od zkouknutí tohoto filmu odradit, neboť nezáleží jak ho ohodnotíte, ale co si z něj odnesete. ()
Prvních zhruba 45 minut je strašně dlouhých a tak nějak nicneříkajících. Následujících zhruba 45 minut, popisujících každodenní boj o přežití v koncentráku, je vizuálně zajímavě odlišeno a některé kompozice a záběry jsou vskutku působivé. Nechybí syrovost a věrohodnost, nicméně emočně se to přeci jen trochu míjí účinkem. Speciálně selankovitá scéna, ve které má hlavní hrdina na kahánku, ale z mě nevysvětlitelných důvodů, se z toho dostane. Jestli za pomoci nacistů (což pochybuji), nebo za pomoci už spojeneckých vojsk není z filmu jasné. V jakoby poslední části, návratu do Pešti, se tvůrci snaží ukázat aspekty, které patrně doprovázeli zachráněné židy při jejich návratu. Je z ní patrná obžaloba jak netečnosti vůči bývalím vězňům, tak přehnaných pocitů falešné sounáležitosti od těch, kteří nemají ponětí, co se v koncentrácích skutečně dělo. Pohled je to zajímavý, ale na diváka opět nic nepřenášející. Myslím, že se film dal natočit lépe. Poutavěji a tempově vyrovnaněji, protože potenciál silného tématu z koncentračního tábora rozhodně měl. Takhle jen silné 3* ()
Začínam věřit, že snad v životě neuvidím dobrý tvrdý syrový realistický film z koncentračího tábora. Člověka bez osudu totálně pohřbil střih. Film není vůbec ucelený, je to jen soubor několika rozdělených pětiminutových povídek. Je to tak jako kdybyste z knihy vytrhli 30 stránek, nechci film srovnávat ke knížce, ale tak to prostě je. Střih nejenže posune děj o několik světelných let dopředu, ale nikdo se ani nenamáhá s tím, vysvětlit divákovi, co se mezitím stalo. Kam se poděl Citron? V jedné minutě hlavní hrdina leží s bolavým kolenem v nemocnici a v té druhé už je po válce a přijíždí hodný seržant Craig. Film má poměrně dlouhou stopáž, ale celou dobu to vypadá jako kdyby se za něčím honil a usekávaný děj znemožňuje vcítit se do pocitů Gyuriho. ()
Koncentrák jako mašinérie, která vezme člověku úplně všechno. I když ho náhodou fyzicky nezlikviduje, připraví ho o celý život, co předtím měl, a když pak tu ještě dýchající trosku vyvrhne, připraví ji i o tu nepatrnou jistotu brutální rutiny, skomírání a umírání. Vrhne přeživšího ho prázdného prostoru, kde i dříve známé věci jsou cizí nebo bezvýznamné, lidé neznámí, budoucnost jen slovo, štěstí abstraktní pojem. Takhle jsem o tom ještě nepřemýšlela. „Vytrvávají, protože mají cíl. Každý potřebuje nějakou životadárnou utkvělou představu, něco, co v něm udržuje ducha.“ A když pak člověk zjistí, že to byla jen představa, zbydou mu jen holé ruce. V lepším případě dvě. Potěšil mě „náš Otík" a Daniel Craig, ale s filmy o věznění nadlouho končím. Začínám z nich mít klaustrofobii. ()
Kvalitní literární předloha oceněná nobelovkou je z filmu zřetelně cítit, je to silný příběh, jehož hlavní předností je autenticita a absence citových manipulací, tak známých z filmů Spielberga. Tohle je prostě hodnověrný příběh hrdiny, který přečkal vyhlazovací koncentrační tábory a vrátil se, aby zjistil, že jeho dřívější materiálové i citové zázemí je v troskách a musí začít znovu od nuly. Film se mi líbil víc než Schindlerův seznam pro svoji realističnost a hodnověrnost, ale je pravda, že ta střízlivost, s jakou je natočený, mu ubírá pátou hvězdičku. Celkový dojem: 85 %. ()
Reklama