Režie:
Hector BabencoScénář:
Leonard SchraderHrají:
William Hurt, Raul Julia, Sônia Braga, José Lewgoy, Milton Gonçalves, Luiz Serra, Wilson Grey, Fernando Torres, Sergio Kato, Antônio Petrin, Miguel FalabellaObsahy(1)
Ač se tento legendární film odehrává celý za zdmi věznice, zároveň příkře vybočuje z linie tradičních „vězeňských" snímků. Malá cela v kterémsi jihoamerickém vězení se stala výsostným dramatickým prostorem, v němž rozehrává vzrušující a jímavý příběh dvojice naprosto odlišných mužů. Homosexuál Molina je v cele po mnoha letech jako doma. „Cizinec“ Valentin se k němu dostává s vidinou mnohem kratší perspektivy: odhodlaný bojovník proti zdejší diktatuře nemá velkou naději na přežití. Muži udiveně nahlížejí do svých odlišných světů: Molina s obdivnou úzkostí sleduje Valentinův sebezničující boj o život a revolucionář se zase zvolna noří do vysněného, romanticky únikového příběhu, který mu gay přehrává, a poznává tak možnost fantazijního úniku za vězeňské mříže. Exkurze do cizího života oba obohatí o novou zkušenost... Hector Babenco zvládá omezený prostor cely s režijní bravurou opravdového mistra. Kontrast mezi reálným a vysněným světem dodává snímku zvláštní napětí, podpořené strhujícími hereckými výkony. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (66)
8/10 Koncert dvou herců za zdmi věznice. Z prostředí hnusné cely se dostaneme jenom ve chvílích vzpomínek a závěrečné katarzi. No a samozřejmě ve fantasijním prostředí vyprávěných filmů. Při politickém zabarvení nejde nevzpomenout na výborný český seriál Přítelkyně z domu smutku, kde se věci dějí tak trochu z jiného pohledu. Jenom mi to jejich intermezzo přišlo až moc idealistické začínaje velikostí cely, přísunem jídla a konče pohodovou atmosférou klábosení. Tu "buznu" jsem opravdu Hurtovi sežral i s navijákem, ostatně stejně jako ostatní mužské postavy. Asi jsem ve většinovém publiku divný, ale matka Bragová mi podobně jako její dcera přijde dost o ničem a samotné minifilmy svými pseudonáměty jakoby předznamenávaly Simandlovu tvorbu v bramborárně porevolučního Československa. ()
Komorná psychologická dráma hraničiaca s politickým thrillerom, ktorá necháva postavy v predstavách a spomienkach na staré filmy (alebo skôr jeden film...) snívať a mne ako divákovi pripomína, že na to tu filmy vlastne sú. Aby sa človek mohol nechať unášať na vlnách príbehov, ktoré dopĺňajú nedostatok happyendov do života. A to nie je žiadny spoiler, naopak, pochopia len ľudia, ktorí Kiss of the Spider Woman videli. A to samozrejme až do konca, nie ako istý tunajší popisovač rozpočtov a tržieb. :) Veľmi silný zážitok. ()
Tento film mi vyhodilo hneď medzi prvými pozíciami, keď som si na stránkach csfd v rebríčkoch chcel pozrieť zoznam najlepších filmov produkovaných Brazíliou. Fakt, že zbožňujem väzenské drámy, ma k pozretiu Bozku pavúčej ženy v momente presvedčil. No nebolo to to pravé orechové a ani oscarový výkon Wiliama Hurta tie dve hodiny viac-menej nudy nezachránil. PS: "Ak máš kľúče k tým dverám, s radosťou Ťa budem nasledovať…inak si budem unikať svojím vlastným spôsobom." ()
Udělal jsem dobře, že jsem film po prvních deseti minutách nevypnul, jelikož Kiss of the Spider Woman je nevybroušeným diamantem, který by měl vidět každý. Úsporné drama založené na dialogu gaye a zločince v prostředí vězeňské cimry je uspokojující jako konzumace grilovaného kuřete na kanapi za sychravého večera. 81 % Celosvětový příjem k 7. 1. 2020: $17,009,654, což je 17,01 násobek rozpočtu ()
Jak plyne čas tak stísněná vězeňská cela, kdesi v Brazílii přestává být tolik stísněná díky Molinovým fantaskním únikům z reality. Jejich společná kobka se stává tím více útulnější, čím více se její dva obyvatelé začínají sbližovat. Škoda nataženější stopáže, protože svižnější tempo by filmu rozhodně prospělo. "It taste like dog piss." 3,5/5 ()
Reklama