Režie:
Marleen GorrisScénář:
Peter BerryKamera:
Bernard LuticHudba:
Alexandre DesplatHrají:
John Turturro, Emily Watson, Geraldine James, Stuart Wilson, Peter Blythe, Orla Brady, Christopher Thompson, Mark Tandy, Luigi Petrucci, Fabio Sartor (více)Obsahy(1)
Ve dvacátých letech minulého století přijíždí do mondénního prostředí u italského jezera, kde se schází evropská smetánka, podivínský šachový génius Alexandr Lužin, aby zde sehrál svůj životní zápas. Šachy jsou pro něj celý jeho život - únik z reality, s níž se jen obtížně vyrovnává, jeho způsob komunikace s okolním světem i jediný smysl života - do okamžiku, kdy se setkává s Natálií. Natálie je mladá ruská aristokratka, jejímž jediným životním úkolem je co nejvhodnější sňatek - alespoň podle jejích rodičů. Matka se jí snaží přihrát pohledného, uhlazeného a majetného hraběte Jeana se Stassarda. Pak ale Natálie potká nevyzpytatelného, komplikovaného a impulsivního Lužina. Nejsložitější partie jeho života začíná, každý tah může ovlivnit jejich společnou budoucnost...
LUŽINOVA OBRANA je po ANTONII, která v roce 1996 zvítězila v oscarovém klání v kategorii neanglicky mluvených filmů, dalším filmem nizozemské režisérky Marleen Gorrisové, uváděným v České republice. Jde o filmové ztvárnění stejnojmenného románu slavného spisovatele Vladimira Nabokova, jenž byl pro svoji mnohovrstevnost považován za nezfilmovatelný. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (44)
John Turturro si s radostí střihl roli geniálního mimoně, kterému by náhodný kolemjdoucí nejraději věnoval lízátko s černobílými kostkami, ale o moc víc toho film nenabízí. Není to špatný snímek, ale divák natěšený na ďábelské rošády a rafinované výpady střelce do zhroucené obrany, si toho příliš neužije. ()
I šachy mohou být brutální sport, pokud jim někdo natolik podlehne, že ho zcela pohltí stovky a tisíce variant tahů a protitahů, že jen těžko zvládá ten šílený nápor na nervy. Takový je i Alexandr Ivanovič Lužin, ruský šachový génius, působící na své okolí jako zanedbaný podivín, který by se nikdy nemohl dostat mezi společenskou smetánku, kdyby nebyl jedním z nejlepších šachystů. Lužin hraje jako o život, nachází lásku svého života, nervově se hroutí... 16 bílých proti 16 černým na 64 polích šachovnice, to je jeho život a jeho prokletí. Král padá, sám sobě dává mat! Nechce se mi použít onen výraz "herecký koncert", ale John Turturro si v tomto filmu prostě krásně zakoncertoval. ()
Čím je film tak zvláštní, že dokáže upoutat? Psychologií postav a kvalitně zpracovaným scénářem. Literární předloha od významného amerického spisovatele ruského původu Vladimira Nabokova je sice jiná, ale navzdory tomu všemu, že se knižního díla režisérka Marleen Gorrisová moc nedržela, se jí podařilo jedinečné a zajímavé filmové dílo. ()
Nemám rád šachy. Nemám rád ani mustry. Nemám rád chladnou romantiku. Krom jiného nemám rád ani slabé herecké výkony a hloupý scénář stavějící na románu, který zaujal, ale nenadchnul a pitomě ukňouráné konce nemám rád a hloupé snímání bolu v očích a nemám rád ani sex proklikaný s partií šachu a co mi vadí nejvíc, je ta ztráta života při hledění na takový kus, kde se všechno výše vyjmenované vyskytuje. Tak jsme si zajuchali, polívčičku z růžové vaty pojedli a stejně se nemáme rádi. ()
Filmová adaptace románu Vladimíra Nabokova o životním, šachovém a milostném martyriu legendárního ruského šachisty Alexandra Lužina. Jako aktivnímu šachistovi jsem se v tomhle biografickém dramatu těšil hlavně na reflexi (nějakou analýzu těžko od celovečerního filmu očekávat) jeho proslavené defensivní šachové taktiky se závěrečným překvapivým tahem věží, původem holandská režisérka Marleen Gorrisová však zaměřila poučena Nabokovem svůj reflektor k jinému významu pojmu Lužinova obrana - obrana duševně nemocného člověka před světem. Typický génius/šílenec Alexandr Lužin je v pojetí Johna Turturra tak přesvědčivý, až ohromuje - Turturro jakoby ještě akcentoval onu neviditelnou hranici, která dělí bytost geniálního jedince od naprostého blázna...porucha komunikace, rozpad sociálních struktur a nefunkční socializace, život v zajetí vlastní utkvělé představy, svého vnitřního světa, těžké navazování kontaktů, neschopnost obstát v praktickém životě... Emily Watsonová už sehrává jen standardně obyčejný herecký part a dál mě snímek vlastně už vůbec ničím nepřekvapil. Víceméně předvídatelné sentimentální drama, jehož obsah je tak komorně fádní, že brzy vymizí z hlavy... Nebýt Torturrova hereckého koncertu, tenhle film by zapadl do podprůměru... ()
Reklama