Pán času - Série 14 (2023) (série)
Tvůrci:
Russell T. DaviesRežie:
Ben ChessellScénář:
Russell T. DaviesKamera:
Jamie CairneyHudba:
Murray GoldHrají:
Ncuti Gatwa, Millie Gibson, Jinkx Monsoon, Chris Mason, Murray Gold, Laura June Hudson, Kit RakusenObsahy(2)
Doktor a Ruby se setkávají s Beatles, ale nakonec bojují s všemocnou bytostí Maestrem. (Disney+)
Recenze (10)
78% / První čistě Gatwův díl, který si lze zapamatovat a nebude to působit jako průjem, celkově mi tento díl udělal radost, hlavní záporák je opravdu skvělý a jeho herec byl taktéž skvěle vybraný a vlastně ani nevadí, že jde o Drag Queen, díl má vtahující atmosféru, která se táhne celým dílem, hudební bitva je taktéž další pozitivum tohoto dílu společně se skvělými kostýmy a ostatními hereckými výkony. Co ale musím vytknout je konečné hudební číslo, které nenávidím kdekoliv se objeví, nicméně tady se to dá odpustit a je to tak nějak ignorovatelné a pochopitelné. Celkově mohu doporučit a snad i další díly na tom budou podobně. ()
40% ()
Mnohem lepší než první díl snad ve všech ohledech. Příběh je mnohem zajímavější, zábavnější a více strhující, Maestro je solidní záporák a Jinkx Monsoon do Doctora Who zapadá perfektně, všichni herci hrají skvěle, a hlavně se mi velice líbilo zapojení hudby do děje, a to jak do tohoto jednotlivého dobrodružství, tak do celkového děje série, který je propleten zatím všemi epizodami. “I thought it was non-diegetic” mě velice pobavilo, hodně chytré a zábavné zboření čtvrté stěny. Oceňuji, že zatím série zvládá být samostatně funkčním celkem, do kterého diváci mohou samostatně naskočit, ale zároveň je napojená na předcho ()
Queer-coded padouch je v 21. století tak moc ohrané klišé, že to celou epizodu strhávalo do parodie. Asi bych dokázal odpustit komiksově amatérské triky a absenci silných hudebních motivů (spousta toho, co by se nabízelo, je chráněné copyrightem)... ale to, že chyběla jakákoliv emoční hloubka a vítězný akord bylo deus ex machina bez jakékoliv opory v tom, co se v epizodě do té doby stalo - to je scenáristické selhání... Doctor Who nikdy nebyl hard sci-fi, ale pokud tahle série hodně rychle nenajde nějaký logický rámec, kterého se diváci budou moc chytit, aby děj dával smysl (náhodní "bohové" smysl nedávají), bude asi lepší, aby BBC našla nového showrunnera nebo Doktora uložila k ledu na další dekádu. ()
Hmm tak tohle už je vyšší liga oproti minulé epizodě. Brilantní záporák a celkově vynikající nápad na příběh. Opět se poodkrývá kousek minulosti Ruby. Hezký! 8/10 ()
Vcelku ujdouci epizoda se solidnim zaporakem, pokud vam nevadi krutiprd a hyperkorektnost, ale pridat hudebne tanecni finale s lidickama na vozejcku, degradovanyma na delani krovi, to uz je na me fakt silny kafe. Pristi doktor bude pul-Alzak na levitacnim "vozejcku" :P. 40% ()
Hlavní padouch je fajn zrůdička nápad zajmavý. A docela dobře budovaná atmosféra. No jen ten závěr se pořádně zhrotil . ()
Další trapný díl. Tohle opravdu to chlapobaba ala Maestro nezachrání. Chybí jakákoliv hloubka. Na Doktora to vůbec nenavazuje. A jako samostané sci-fi by na to nikdo nekoukal. Jaká vnučka apod? Z doktora se nám stal připosránek co utíká. Doktor nemá být ťulpas. Nebál sem se, nefandil jsem nikomu, nevzalo mně to do děje, jen sem kroutil hlavou nad trapasem. ()
No dobrá, touhle epizodou se mi Russell naprosto prodal. Když bylo pár let dozadu oznámeno, že se RTD vrátí, byl jsem trochu zklamán, jelikož jsem se bál, že Russell přinese svůj původní styl točení Doctora Who, který se přece jenom moc nehodí pro moderní seriál v roce 2024 a pro moderní způsob vyprávění příběhů. Ale tahle epizoda je naprosto bombastická a bez přehánění se jedná o jednu z nejzajímavějších, ale hlavně nejrevolučnějších epizod Doctora Who všech dob. Příběh pojednávající o nadpozemské entitě, která ze světa vymaže veškerou hudbu, a celá planeta se díky tomu pomalu řítí do záhuby, to zní zajímavě, ale hrozně snadno by to mohlo spadnout do celkem fádní epizody s kosmickou bytostí. To se zde ale naštěstí neděje. První věc, o které musím mluvit, je to, jak epizoda pracuje s hudbou a se zvukem, protože to je něco neskutečného. Nemám tušení jak to popsat, ale epizoda si se sound designem neskutečně vyhrává - je zde např. scéna, kdy Doktor bojuje proti záporákovi tím, že naprosto vypne jakýkoliv zvuk, a následuje scéna, kdy se zvuk a hudba pomalu a potichoučku vrací zpět. A takových scén je tu hromada. Dále, boření čtvrté zdi. To je něco, co Doktor nikdy moc nedělal, ale zde je toho tuna a je to až překvapivě cool :D Pokaždé, co záporák hraje na piáno znělku z intra seriálu, jsem se usmíval od ucha k uchu a scéna, kdy Ruby slyší přicházející hudbu a Doktor to komentuje slovy, že tuhle hudbu mají slyšet jenom diváci, ta mě naprosto dostala, protože až takovéto proboření čtvrté stěny jsem fakt nečekal :D Záporák Maestro je skvělý, je děsivý a zároveň i zábavný, a líbilo se mi i jeho napojení na Toymakera. Také musím ocenit to, že se seriál konečně nebojí odkazovat i na classic Doctor Who, což je něco, co předchozí série obnoveného seriálu moc nedělaly (a když už, tak jen velmi povrchně), takže moment, kdy se Doktor naprosto otevřeně baví s Ruby o tom, co asi teď dělá jeho vnučka Susan a jestli je vůbec ještě naživu, to bylo taky moc hezké. Dále chci mluvit o propojenosti. Je rok 2024 a epizodní seriály jsou čím dál méně časté. A já jsem hrozně rád, že Doctor Who, i když si stále epizodičnost udržuje, také začíná využívat propojenost. To, jak je tento díl propojený s ostatními je totiž naprosto neuvěřitelné a strašlivě zajímavé. V závěru chci jenom říct, že tahle epizoda je naprosto bombastická. Doctor Who konečně, po 60 letech historie, přestal působit jako epizodní seriál, který měl vždycky menší budget, než by ideálně potřeboval. Konečně se zde rozjíždí plnohodnotný a naprosto velkolepý děj, k tomu jsou zde hrátky se samotnou kinematografií a já si to neskutečně užívám. Veškerá čest Russellu T. Daviesovi. Při speciálech na oslavu 60. let jsem měl nějaké pochyby, ale tahle epizoda je naprosto jiná liga. Nepřeháním, ale toto je opravdu vrchol Doctora Who. 9/10 ()
V této epizodě se setkáváme s dítětem hračkáře, které je ztělesněním hudby a zároveň hlavním antagonistou. Ztráta hudby vnáší do děje hluboký emocionální náboj a poukazuje na možné sebezničení lidstva. Řešení přichází od Johna Lennona, který zahraje všechny noty současně, čímž odvrátí krizi. Přítomnost tajemné postavy, která vyvolává obavy i u hračkáře, slibuje další zajímavý vývoj příběhu. Epizoda kombinuje zábavu s napětím a filozofickými otázkami, čímž drží diváka v očekávání a přemýšlení. Výborné herecké výkony a režie umocňují zážitek z děje, což činí tuto epizodu vysoce doporučenou. 85% ()
Reklama