Režie:
Vittorio De SicaKamera:
Pasqualino De SantisHudba:
Manuel De SicaHrají:
Marcello Mastroianni, Faye Dunaway, Mirella Pamphili, Esmeralda Ruspoli, Caroline Mortimer, Yvonne GilbertObsahy(1)
Jejich vzplanutí bylo osudové – protože bylo poslední... Čerstvě rozvedená Julia přijíždí z USA do Benátek. Na letišti se seznámí s atraktivním automobilovým závodníkem Valeriem. Jeho dvoření nejprve odmítá, o pár dní později jej ale sama pozve na návštěvu a odstartuje vášnivý vztah. Valerio Juliinu proměnu nechápe, až do chvíle, kdy se dozví o její nemoci… Film z pozdního tvůrčího období Vittoria De Sicy se podobně jako Slunečnice či Cesta řadí mezi melancholická melodramata. Jímavému příběhu slouží za kulisy nádherné scenérie severní Itálie, za zmínku stojí i ústřední píseň v podání Elly Fitzgeraldové a opulentní výprava a kostýmy ve stylu sladkých 60.let. (Česká televize)
(více)Recenze (28)
Neprávem opomíjená režisérova nádhera. Toť vše k filmu jako takovému, neboť se nesluší uváděr nic konkrétního. UPOZORNĚNÍ: Nejprve bych chtěl zdůraznít, že si vážím vydavatelství Levné knihy za to, že vydává za skvělou cenu na DVD starou klasiku, která by u nás jen tak nebyla k vidění. Nicméně upozorňuji potenciální diváky, že DVD s tímto filmem z Levných knih obsahuje na svém obalu na zadní straně nechutný spoiler, který je připraví o část zážitku. Ve vlastním zájmu obal před zhlédnutím filmu nestudujte! Nevím, nakolik je to chyba vydavatelství jako celku, to ať si vyřeší sami, ale tomu konkrétnímu člověku, který text na obal psal, by měli polámat ruce. ()
Velice klidné melodrama, čistě natočené, jednoduché. Muž a žena. Ona ho nejdříve nechce, ale poté mu dá pár dnů, během nichž se do sebe zamilují, ale ona se chvílemi chová dost zvláštně, což naznačuje velmi smutný závěr. Trochu mi to připomíná ty nové Korejské a Japonské romance (…ing, Crying Out Love In the Center of the World atd). Zdařilá kamera přináší pěkné obrázky z hor a na krásnou tvářičku Faye Dunaway je radost pohledět. Dobré a smutné ()
V tomto poněkud nepříznačném Sicově filmu není jediného záběru, který by nesvědčil buď o lásce nebo o odcházení, zpravidla však každý jím uchovaný pohled vypovídá o obojím. Julia přichází do letního panství jako do světa iluzí: iluzivní fresky na zdech divadelního sálu jí pootevírají jinou skutečnost, chladná plocha televizní obrazovky mrazí svou lživou mystifikací reality a kruté šalbě svobody toulavého psiska odpovídá představa osudové lásky vysněná v tomto chladném – a definitivním – bezčasí. Můžeme věřit, že ta jemná, upravená dívka skutečně vytočila neznámé telefonní číslo a bezejmenný ctitel neodolal výzvě přimknout se, nepravděpodobně krásnému milostnému vzplanutí se všemi přeryvy, které jej spoluutvářejí, stejně jako trpce vědět, že nic z něho není a sen o něm jen utrácí poslední nenávratné minuty. Ti amo. ()
Mainstreamový námět, jemuž dali hodně Antonioni a Fellini (prvý v zobrazení prázdnoty buržoazního světa, druhý v nepoťouchlé ironii) ve zpracování (své neorealistické období Sika už dávno opustil) a tím jejich poetiku přiblížili tvůrci méně vyhraněnému publiku (a dokázali jím ovšem, jak je tato poetika nosná). Film pak kromě ústřední herecké dvojice (Mastroianni tu prostě je výborný) stojí na úchvatné práci Santisovy kamery a určitém pastišově všežerském zpracovávání modních hudebních žánrů 60. let. ()
Vittorio de Sica dává průchod své mnohostrannosti. Málokterý režisér sekal tak rozdílné filmy jako Zloději kol [repríza minulý týden] a Místo pro lásku [repríza včera]. Neorealistní černobílé lokace předměstkých chudinských čtvrtí, tržišť a charit vykllízí prostor před kamerou vystajlovaným ateliérům jako z Bonda [renesanční zámek, automobilová závodiště, Cortina!], neškolení dělňasové prvotřídním jménům domácí [Mastroianni] i zahraniční [Dunaway] provenience. Amanti jsou dnes nejspíš zajímavější jako historický dokument filmařské konformity a dobové poplatnosti. Melodrama učiní několik přešlapů směrem ke komedii [to v momentech vypjatých Mastroianniho emocí], precizní kamera a lahodná výprava ukojí ale i ty zmlsanější vintage-fetišisty. Být snob v šedesátých letech muselo být fajn, sladký život INDEED. Žánrovou propast mezi de Sicovými sociálními klasikami a Amanti překlenuje dokonalá řemeslná složka a momenty, kdy si autor zjevně nemůže pomoci a příležitostně trhá naleštěnou idylu, aby mezi fotogenickými exteriéry a buržoustskými cetkami vysvitlo bezděčné memento mori hlavní hrdinky [lov na kachny, hrůzný stařec]; v těchto vzácných, nicméně důležitých momentech je de Sica ze Zlodějů kol a Umberta D v tom nejlepším slova smyslu k poznání. ()
Reklama