Obsahy(1)
Režisér Jan Novák, který téměř celý život žije v USA a je mj. autorem knihy o Miloši Formanovi (Co já vím?) a bratrech Mašínech (Zatím dobrý), se s kamerou vydal po stopách Václava Havla. Nesledoval však jeho život, ale jednu jedinou cestu vedoucí z Prahy do Bratislavy, a to v srpnových dnech roku 1985. Trvala několik dnů, neboť se Havel zastavoval u svých přátel jako např. V. Chramostová, E. Krieseová apod. Při této „dovolené“ byl disident sledován tajnou policií, dvakrát zadržen a vyslýchán. Režisér Novák vybral tuto reálnou, časově ohraničenou událost, aby mohl zejména americkému publiku na konkrétním příkladě ukázat, co obnášel život disidenta v socialistickém Československu. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (33)
Výborný dokument o jedné prázdninové cestě disidenta Václava Havla s kolonou černých služebních limuzín StB v zádech a absurditách totalitního systému, ve kterém jsme všichni bohužel žili. K vrcholům patří absurdně-komické situace zmiňované hlavním aktérem - prosba postarších estébáků k Václavu Havlovi, aby chvíli počkal se svou návštěvou sauny, kam jim nedovoluje jít jejich špatný zdravotní stav, než je vystřídají jejich mladší zdravější kolegové; archivní záběry kameramana BBC, kvůli němuž Václav Havel venčil svého psa s uniformovaným esenbákem v zádech; vzpomínky na to, jak ,,politické" vězně naschvál tehdejší moc umísťovala do vazebních cel se zloději a vrahy; policejní šikana projevující se třeba v nesmyslném pravidelném denním cyklu hlášení se na policejní stanici vzdálené od místa bydliště disidenta Lise několik kilometrů, samozřejmě s nulovou dopravní obslužností... Škoda jen, že se namísto soudů zaobírají takovýhlemi praktikami jen ,,okrajové" televizní dokumenty z ČT2... ()
Dokument nejen o Václavu Havlovi. Skrze jeho prázdninovou cestu v létě roku 1985 sledujeme osudy několika chartistů a jejich vyprávění o praktikách STB při buzerování či vyslýchání. Po hříchu však tvůrci nejdou nikterak do hloubky a zůstavají spíše v oblasti zajímavých postřehů a historek "k dobru." Rozhodně je to zajímavé a v některých pasážích i působivé, ovšem spíše pro neznalého, jelikož většina zde vyprávěných příhod již byla někde publikována nebo vyprávěna. ()
Česká filmová dokumentární tvorba si, na rozdíl od českých hraných filmů, stále zachovává profesní důstojnost a um. Film Jana Nováka "Občan Václav Havel jede na dovolenou" nepřináší nic převratného a nadchne především obdivovatele prvního postkomunistického českého prezidenta. Jde o zajímavost, slouží k přiblížení zapomenuté, vzdálené a pro mnohé i neznámé doby. Prostřednictvím několika přeživších autentických reliktů, ilustračních záběrů a vzpomínek protagonistů se líčí stav života pronásledované a nenáviděné opozice. Můžeme sledovat proměnlivý význam slova svoboda. Většinou se nehodnotí kvalita dokumentu, nýbrž míra sympatie k osobě Václava Havla. Mě osobně potěšil, i když bych dal přednost vyprávění o trýznivosti vězeňského života. Veřejnost bez zkušeností si tento životní zážitek nedokáže ani představit. Toto dokumentární dílko je milé a radostné. ()
Celkem zajímavý dokument o jedné dovolené, která byla podobně absurdní jako Havlovy hry. Ale něco tomu chybí. Nebo přebývá. Na celovečerní dokument chybí obrazová invence v jakékoliv podobě. Je to především jen sled nefotogenicky nasnímaných rozhovorů proložených více či méně sdělnými ilustračními záběry bez nějakého hlubšího konceptu nebo principu. Když už to má být o dovolené, nezabíhal bych k výslechům, vězení ani k revoluci. Mohla to být krásná rekonstrukce absurdního počinu někdejšího disidenta, ale vznikl z toho guláš, ze kterého vyplývá opět hlavně to, jaké to tu dřív bylo hrozné. ()
Podléhám havlovské mánii a sjíždím o exprezidentovi co se dá. A tohle se dá. Srovnání s Občanem Havlem je pochopitelné, nicméně nesmyslné. Občan svou jedinečnost (kromě hlavního aktéra) čerpá s desítek a nejspíš stovek hodin materiálu, který padl pod střihačský stůl, aby zbylo jen to nezpochybnitelně ryzí. Epizoda z Havlova života, kdy se rozhodl trochu testnout kapacitu estébáckého poháru trpělivosti a objet své známé (potom, co měl potíže navštívit nedaleký konzum), je sice coby prezentace všech možných praktik státní bezpečnosti a akcí disentu celkem nosná, ale stovky hodin materiálu pod stůl určitě nepadly a Havel, který v Občanovi prakticky nevyleze ze záběru, se zde střídá i s méně fotogenickými zástupci disentu. To sice snižuje koukatelnost, ale nikoliv informační hodnotu dokumentu. Ta je značná: dává nahlédnout do rutiny výslechů, sledovaček, buzerace, "ká-óček" a mnohého dalšího. Trumfem, jehož opatření považuji za zázrak, je uvolněná výpověď (u pivka) jednoho z příslušníků, který otevřeně referuje o tom, čím se kdysi tak poctivě živil. Blahoslavení chudí duchem. ()
Reklama