Režie:
Pavel LunginScénář:
Dmitrij SoboljevKamera:
Andrej ŽegalovHudba:
Vladimir MartynovHrají:
Pjotr Mamonov, Viktor Suchorukov, Viktorija Isakova, Dmitrij Ďužev, Jana Jesipovič, Nina Usatova, Timofej Tribuncev, Jurij Kuzněcov, Sergej Burunov (více)Obsahy(1)
Za války v Severním moři zajali Němci sovětský vlečný člun a za příslib života donutili jednoho z námořníků zastřelit svého kapitána. Člun pak vyhodili do vzduchu. Námořník se ocitl v ostrovním klášteře a jako mnich Anatolij zasvětil svůj život bohu a pokání, aby odčinil svůj hřích. Po letech dřiny v kotelně získal dar vcítění do lidských duší a proslul jako léčitel. Ačkoli pochybuje o seslané boží milosti, neodmítá ty, kdo věří v jeho svatost a prozřetelnost. Poslechne ho i převor, otec Filaret, který se zřekne přepychu a pýchy a nastěhuje se do kotelny... Plyne čas a naplňují se dny Anatolijova života, jeho pokání a zázraků. Duši ctihodného, ale možná jurodivého mnicha rozvrátí příjezd nečekané návštěvy... Anatolij je přinucen rekapitulovat dosavadní život. Jak má nyní vnímat své svědomí, boha a dar, jenž mu byl propůjčen? (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (103)
Po shlédnutí filmu mi bylo tak nějak divně. Tělem se rozléval pokoj a teplo a přitom jsem si nebyla jista, zda jsem filmu porozuměla. Pustý ostrov, na něm pár mnichů a jedna kotelna s kotelníkem. Moc zábavně to nevypadá, že? A přesto tam měl jeden člověk naplněný život jako málokdo z nás. Nezištně pomáhal lidem, nic neměl ani nechtěl, čekal jen na své očištění. A toho se mu nakonec dostalo, svým způsobem si ho přivolal. Poezie, pokora a odpuštění, to se vine celým filmem, který hodnotím jako krásný. ()
Naprosto se ztotožňuju s komentářem Pedestriana, s rozdílem v hvězdičkovém ohodnocení. Krásný duchovní film, který šel naprosto mimo mě. Naproti tomu se v poslední době snažím neztotožňovat s hodnoceními a komentáři uživatelů "je to umělecký film, nemůžem dát míň než tři, i když nás to k smrti nudilo a vůbec jsme to nechápali“ nebo s intoušovskými komentáři „protože obraz i kamera jsou moc kvalitní, tak tomu musíme aspoň hvězdičku ubrat, protože to škodí celkovému vyznění příběhu“. ()
Tak tohle mě dostalo. Filmařsky, herecky, kamerou, výpravou, hudbou, a v neposlední řadě scénářem a poselstvím... Nejen tím, které je viditelné jako hlavní, ale i těmi v pozadí, těmi náznaky některými... --- Mimochodem, jak tu někteří v komentářích píší, že tohle se dá natočit jen ve spirituálním Rusku, tak možná bych upozornil na Zábranského Dům pro dva, nebo polský film Czisza. a to nemluvím o oněch dvou "klášterních" francouzských. Problém je, že u nás na západě na duchovní filmy nejsou diváci. ()
Nepatřím k těm, co potřebují dupnout bosou nohou na rezavý hřebík, aby si vyzkoušeli imunitní reakci na tetanus, a pranic mě neláká mapování cimrmanovských slepých cest. Proč jsem si tedy myslel, že bych já, sekulárně orientovaný jedinec, mohl bez následků shlédnout snímek, jehož cca třetinu vyplňují modlitby, je vážně záhadou. V britské minisérii Čas řeší hrdina příběhu stejné dilema jako Anatolij - jak se vyrovnat sám se sebou a s okolním světem, když mám na svědomí lidský život? Britský učitel prochází očistnou zkouškou se ctí, Anatolij zůstává uvnitř přerostlým dítětem, kterého stěny kláštera a bůh chrání před složitostí světa a který až do svého konce nepochopí, co je odpovědnost za sebe, své činy a své bližní. Smutný pohled. Celkový dojem: 40 %. ()
Velmi silny film, ktory ma vsak vobec nechytil za srdce. Prva polovica je len o ''Jezis Kristus odpust nam nase hriechy'' az z toho moze presvedceneho ateistu porazit a druha to vytiahla ani sam neviem preco na slabsie 3 hviezdicky. Stale sa mohlo stat, ze som to nepochopil ale pre niekoho to moze byt naozaj velmi silny duchovny zazitok.Ja sa vsak bohuzial v bozich kruhoch zatial nepohybujem. ()
Galerie (15)
Zajímavosti (21)
- Film bol záverečným filmom filmového festivalu v Benátkach 2006. (Arsenal83)
- V roku 2007 režisér Pavel Lungin o filme povedal: "Počas natáčania sme bývali na okraji robotníckej dediny v malom prázdnom hoteli. Je tam mólo, odkiaľ odchádzajú lode na Solovecké ostrovy. V zime už samozrejme nechodili. Odtiaľ boli svojho času väzni posielaní do táborov. Sú to miesta presiaknuté prvou ruskou svätosťou, askétami, kláštormi a zároveň zaliate krvou neznámych mučeníkov sovietskych čias. Ostal tam ostnatý drôt a hrdzavé koľajnice. Z tých čias sa zachovala aj bárka, ktorú sme vo filme potopili. Práve na takýchto člnoch boli väzni odvážaní do Soloviek. Preto bolo toto miesto pre nás špeciálne. Počas nakrúcania sme mali v našej skupine úžasný zmysel pre komunitu, neprišli k nám žiadni cudzinci. Máme veľmi šťastné spomienky. Herci hrali lepšie ako kedykoľvek predtým. Kameraman Andrej Žegalov urobil akýsi kolosálny prelom a nakrúcal tak, ako nikdy predtým. Spoločne sme dokázali viac, ako by každý z nás dokázal samostatne. Toto sa stane raz za život. A som šťastný, že sa to v mojom živote stalo." (Arsenal83)
- Natáčanie sa začalo v októbri a skončilo začiatkom decembra 2005. Režisér Pavel Lungin sa pritom ponáhľal: "Musel som to rýchlo natočiť. Bolo potrebné dokončiť nakrúcanie skôr, ako Biele more pokryje ľad." (Arsenal83)
Reklama