Režie:
Volker SchlöndorffScénář:
Jean-Claude CarrièreKamera:
Tom FährmannHudba:
Bruno CoulaisObsahy(1)
Charizmatický Francúz Charles prichádza do Kazachstanu, kde hneď v prvú noc príde o peniaze a všetky doklady, no keď má možnosť dostať na ambasáde nové, nestojí o ne, jediné, čo chce, je byť sám... a tak sa vydáva skrz nehostinnú Kazašskú step na dlhú fatálnu púť, jediné, čo si stráži, je akési puzdro, v ktorom skrýva spomienku na bolestivú minulosť, ktorá ho na tento pochod vyhnala... spolupútnikmi sa mu stanú podivínsky obchodník so slovami a krásna mladá Ulzhan... meditácia o samote, slovách a jazykoch, osude a vôli a moci bojovať s ním od režiséra Volkera Schlondorffa a scenáristu Jeana Claudea Carriéra. (Jordan)
(více)Videa (1)
Recenze (14)
Při vší úctě k velkému režisérovi, kvůli jeho Plechovému bubínku, který měl kamarád na jeden den půjčený na videokazetě, jsem kdysi radši oželela začátek divadelního představení....Ale "šlendorf-nešlendorf", tady to je typický případ, kdy člověk, který o místních reáliích neví vůbec nic a asi ani vědět nechce, se pokouší dělat film, nejspíš s nějakým poselstvím. Teď už tak navztekaná nejsem, převážil nakonec celkový pocit z toho, že jsem po letech nahlédla do Kazachstánu (kde jsem kdysi v nějaké vesničce ťápkala kapústu = okopávala zelí, na mezinárodní prázdninové výměnné brigádě). Postava Ulzah i její babičky byly skvělé, jinak se mi otvíral nůž v kapse, např. jak z jedné balené vody pili kůň i pán, stačila jim, chvíli byla rozpůlená, aby z ní mohl kůň pít, pak se zázračně zase spojila, jak ten panák v černém mantlu táhl nesmyslně tu koženou brašnu, jak ti "fšichni" francouzi šprechtili německy, ten šaman na motorce...no už dost omlouvám se všem, nečtěte. ()
Krásný, smutný příběh v nádherné krajině. Putování Francouze napříč Kazachstánem za svým cílem, horou Khan Tengri v pohoří Ťan Šan. Cestou potkává dva velmi zajímavé lidi - učitelku francouzštiny Ulzhan a obchodníka se slovy Šakuniho. Bože ta krajina je krásná. ___Velmi zajímavý rozhovor s Ulzhan u polorozpadlého Kolchozu: "Zvířata, rodiny, děti - všichni tady žili pohromadě. Byla tu škola a nemocnice. Ti lidé tu žili, plodili děti, pracovali, jedli. Naplánovali jim co mají dělat. Měli vše potřebné k životu. Neměli toho mnoho, ale stačilo to." - "A teď?" - "Všechno se změnilo. Kdysi to byla zoologická zahrada, teď je to džungle." - "A džungle je lepší?" - "Ne, ne pro ty, kteří se narodili v ZOO."___Co se k tomu asi tak dá dodat? ()
Velmi prijemne prekvapeni. Vlastne takove road movie (tedy krome letu helikopterou a zaverecne casti "konmo" cestuje hlavni hrdina mimo cesty pres step hlavne pesky). Na to abych se pri tomto filmu nudil, bych nejdrive musel sebrat auto a odjed do Kazachstanu a zacit zazivat tolik zajimavych setkani na tolika zajimavych mistech. Ano pak bych se nudil. ()
Ulzhan je nadsmyslovým filmovým dílem. Cesta je symbolem, poutí nitrem člověka v jeho absolutní ztrátě smysluplnosti života, zdevastován nejintimnější bolestí srdce i konformitou západní civilizace, a má sebedestruktivní poslání. Ulzhan je abstraktní romancí, hledající východisko z uvěznění vlastní duše a rovnováhu mezi potřebou a duchovnem. Ulzhan je identifikací postsovětské transformace, v níž je celá vzdálená minulost již zapomenuta a ta blízká se zase víceméně změnila v traumata i politicky nenáviděnou hrozbu, a přítomnost bezhlavě, zdeformovaně přebírá modly západu a mění život člověka v pustinu bez duševních ideálů. Kazachstán je spojnicí asijské kultury a vnímání života (venkov) se západní a evropskou civilizací (Astana - dnes Nur-Sultan, ropná pole). Ve filmu je šamanismus, New Age, západní esoterismus a Chan Tengri (nejvyšší hora Kazachstánu), bolest ideologie minulosti, rozervanost z ideologie současnosti, pozlátko bohatství, umění, kýč a prodejnost, hlubina ducha a poznání. Volker Schlöndorff za pomoci scénáristy Jean-Clauda Carrièreho vytvořil duchovní a intelektuální cestu člověka životem, jeho přímými, ale i nepřímými vlivy, potřebami, láskou a smrtí. Transcendentální lyriku zvýrazňují obrazy kameramana Toma Fährmanna, svým prostorem, pohybem, aranžováním a estetikou. Ústředním hrdinou nekonformní poezie je Charles (pozoruhodný Philippe Torreton), Francouz na sebedestruktivní cestě po úplné ztrátě smysluplnosti života. Ale ta jeho pouť má své vlastní impulsy, terapie a metafory. Hlavní ženskou postavou vyprávění lyriky je Ulžan (zajímavá Ajanat Xenbai), mladá, atraktivní žena a učitelka francouzštiny na venkovské oblasti. Ale i přes vlastní bolesti nitra je odolnější a vytrvalejší v citu a ve spříznění. Důležitou postavou je Šakuni (velmi zajímavý David Bennent), šamanské, intelektuální a duchovní povznesení nitra člověka nad běžný rámec tíže života. A v něm je celá velikost a krása. Z dalších rolí: mladý francouzský diplomat (Maximilien Muller), Irina z baru (Olga Landina), podezřívavý manažer ropné společnosti (Marek Brodzki), Ulžanina babička (Turachan Sadykova), manželka Šakuniho otce - šamana (Šamšagui Mendijarova), nebo malíř krajinky, kýče a atomového obláčku (Vladimir Aryskin). Ulzhan je zřejmě nejintimnějším filmem Volkera Schlöndorffa, má niterné, intelektuální a transcendentální podtexty a přesahy. Je poezií a výzvou lidskému duchu! ()
Volker Schlöndorff umí a já se na něj hodlám zaměřit více. Ulzhan je úžasná záležitost. Je to film o pouti raněného muže, který prchl z civilizace do opuštěných stepí Kazachstánu hledat samotu a vykoupení od bolesti jež nosí v srdci. Jenže osud je vrtkavý a tak na této velmi zváštní pouti na cestě potká hodně zajímavé lidičky. Hrdina se potkává s kočovníky, prodejci koní i moudrým prodavačem slov. Na své cestě míjí dávné stavby zaniklých civilizací i rozpadající se gulagy a opuštěná zemědělská družstva z éry SSSR.... Daleké a širé jsou kazašské stepy a vysoké hory zařezávají se na obzoru.... Tenhle film bych hodně připodobnil k filmu Samsara (2001). Nejen kvůli čarokrásné přírodě a krásné hudbě, ale i kvůli tématu hledání sebe sama.... Dávám 4 neodeslané dopisy. * * * * ()
Reklama