Režie:
Leo McCareyScénář:
Dudley NicholsKamera:
George BarnesHudba:
Robert Emmett DolanHrají:
Bing Crosby, Ingrid Bergman, Henry Travers, William Gargan, Ruth Donnelly, Joan Carroll, Martha Sleeper, Una O'Connor, Edna May Wonacott, Minerva Urecal (více)Obsahy(1)
Vtipný, dojemný a mimořádně půvabný film Zvony od sv. Marie se co do zábavnosti zcela vyrovná svému předchůdci, oscarovému vítězi Farář u svatého Dominika (Oscar za nejlepší film roku 1944). Bing Crosby tu znovu vytváří svou ceněnou (Oscar za nejlepší mužský herecký výkon) roli kněze, otce O´Malleyho, který tentokrát dostane za úkol posoudit situaci na finančně upadající farní škole. Veselý a irsky bezstarostný O´Malley se ovšem brzy dostane do sporu s nesmlouvavě rozumnou sestrou představenou Mary Benediktou (Ingrid Bergman získala za svůj výkon Zlatý glóbus), jejíž názory na způsob výuky se od těch jeho poněkud liší. Více než jejich roztomilý souboj ovšem školu ohrožuje něco jiného – na pozemek má zálusk hrabivý byznysmen Horace P. Bogardus (Henry Travers – Život je krásný) a sestřičky i jejich žáky už může zachránit snad jen zázrak. Najde se pro tuhle ďábelskou situaci andělské řešení? (oficiální text distributora)
(více)Recenze (24)
Milý, poklidný film. Ingrid Bergman v roli sestry Benedikty jen září a hraje tak přesvědčivě, že bych jí věřil i tu nevinnost. Svým výkonem odsunula do pozadí otce O´Malleyho, který sice dává k dobru několik émerických popěvků, ale ty působí vedle švédské písně o jaru až trapně. Být film kratší a méně slaďoučký, přemýšlel bych o pěti hvězdičkách. – Katolická škola a bezvěrecká škola, to je zkrátka nebe a dudy. Ale slibovat denně věrnost vlajce USA a národu, v němž vládne svoboda pro všechny. Brrr, z toho mám mrazení v zádech. ()
U tohoto filmu jsem musel mnoho přemýšlet. Nenese totiž jedno poselství, ale film se skládá z několika na sobě moc nezávislých nití. A každá má jiný charakter a je jinak zpracovaná. Takže prozatím to shrnu asi tak. Evidentně hlavní větev - Patricie - toho moc nenese a je dost diletantsky zpracovaná. Vedlejší, kde se sestry modlí aby jim snob daroval novou luxusní budovu, má poselství hluboké dost (o víře, jenž hory přenáší) - dokud se do toho nezačal míchat kněz. Takže ano - kdo má chuť shlédnout příjemný film, ať se klidně podívá. Ale protože tam je toho namixováno až moc, nemohu ho doporučit s čistým svědomím oficiálně. Ještě budu nějaký čas nad úpravou hodnocení přemýšlet... ()
Predpokladám, že pre svoju jednoduchosť a "americkú dokonalosť" tento film súčasného diváka neosloví. Aj po vizuálnej stránke je to fakt slabé a zastaralé (primerane dobe, v ktorej vznikol), ale pre mňa to bola jedinečná lahôdka - tak isto ako jeho predchodca, Farár u svätého Dominika. Nielen preto, že občas rada relaxujem pri starých amerických filmoch, ale hlavne pre obsah samotného príbehu. Film má myšlienku, je výrečný, pravdivý, vtipný, milý a ...... jednoduchý. Američania urobili úžasnú vec, že to natočili počas vojny. V tých ťažkých časoch museli byť práve takéto filmy balzamom na dušu. A konečne som pochopila, prečo vtedajšia generácia tak milovala Ingrid Bergman. Je očarujúca! ()
Naivita bola už v jedničke dosť zjavná, no ešte to bolo celkom zvládnuteľné, aj vďaka iným prednostiam, ktoré Going My Way mal - lepší príbeh, vtipné momenty a hlavne Bing v úlohe mladého farára, ktorého metódy neboli úplne podľa predstáv konzervatívne zmýšľajúceho starého kňaza. Tu je tá naivita nielen znásobená, ale minimálne umocnená na tretiu. A celý film prejde bez jediného vzruchu (ak nepočítame kurz boxu sestry Ingrid :-) ako EKG pacienta, ktorý práve zomrel. Márne som čakal na niečo, čo ten film oživí - že niečo vyvedie niektorý zo žiakov, alebo že Ingrid zažije nejaký románik alebo aspoň citové vzplanutie (najlepšie ku Crosbym), ale nič. Všetky postavy sú ako z rozprávky z ríše dobra, dokonca aj spočiatku nevrlý Travers (ale čo čakať od herca, ktorý je ako stvorený pre úlohy milých a dobrých deduškov)... Ani žiadny emocionálne silný záver sa nekoná, aj keď ho zrejme tvorcovia zamýšľali. A toho doktora, čo každému na počkanie vykecá zdravotný stav svojich pacientov by som z fleku vyhodil, či niekedy to bola vec verejná a choroby iných sa bežne preberali, jedine pacient sa o svojom stave nemal nič dozvedieť? Tých nepochopiteľných vecí tam je viacero, ako stratenie Patsynho otca a následné vrátenie akoby nič po 14 rokoch. Ktorá žena by mu aspoň nevykričala, kde celú tú dobu bol, no tu to prešlo len tak, akoby sa vrátil po pár dňoch z pracovnej cesty. Všetci musia byť milí, usmiati, žiadne zvýšenie hlasu, žiadny náznak hnevu, proste dokonalá idylka, ktorá má od reality na míle ďaleko... ()
Pořád ta krásná stará atmosféra a sálající vřelost, ale už tomu chybí jakási nepopsatelná ingredience, která by mi The Bells of St. Mary's dokázala zarýt pod kůži jako první díl série Going My Way. Možná za to může i fakt, že otce O'Malleyho už mám prokouknutého, a tak mě ani úvodní sekvence, kdy málem rozmáčkne na židli kočku, nepřesvědčí, že je to nejistý smolař. Anebo je taky možné, že za mým nižším hodnocením stojí množství postav, které se ve dvojce vyskytují, přece jen jednička byla two-men-show ve stylu "stárnoucí kněz ctící tradice vs. mladý kněz-reformátor", zatímco pokračování na scénu přivedlo spoustu dětí a jeptišky. A ty na sebe hodně často strhují pozornost, která dříve patřila výhradně Bingu Crosbymu. Ale neberte to jako špatnou věc, rozhodně ne. Vždyť Ingrid Bergman je ukouzlující a scéna se školními dětičkami, které si připravují na besídku hru o narození Ježíška, je tak roztomilá a krásná, že se začínám cítit jako hrdá matka, kterou se příštích několik let ještě rozhodně stát nehodlám. Ne, podobné filmy už se dnes netočí. Zatemnění na konci každé scény, prolínání videa mezi jednotlivými záběry a dlouhé sekvence, které by dnešní režiséři zkrátili na desetinu a radši je natočili ještě z padesáti dalších úhlů. A taky Bing Crosby. Ten chlap hraje snad i zády, protože když měl v úvodu obličej snad minutu mimo záběr kamery, dokázala jsem jen z pohybu jeho ramen číst nervozitu. A to je víc, než bych kdy od černobílého filmu, v němž hraje hlavní roli populární zpěvák, čekala. ()
Galerie (37)
Zajímavosti (12)
- V roce 1945 získali Bing Crosby a Leo McCarey Oscara za nejlepšího herce a nejlepšího režiséra filmu Farář u svatého Dominika. Když Ingrid Bergman přebírala v tom samém roce Cenu Akademie také, prohlásila: "Jsem ráda, že jsem vyhrála, protože zítra začínám natáčet pokračování Faráře u svatého Dominika s Bingem Crosbym a Leem McCareym, a bála jsem se, že kdybych neměla Oscara, ani by se se mnou nebavili." (StarsFan)
- Jedná se o první filmové pokračování, které bylo nominováno na Oscara za nejlepší film. (StarsFan)
- Scénář ke Zvonům od svaté Marie byl původně napsán dříve než Farář u svatého Dominika, který byl plánován jako pokračování, zatímco právě Zvony od svaté Marie měly být prvním dílem příběhu. (StarsFan)
Reklama