Režie:
Džundži HandóKamera:
Rjú SegawaHudba:
Hirojuki MakiharaHrají:
Tae-seong Lee, Maki Onaga, Takatoši Kaneko, Dong-hwan Jung, Naoto Takenaka, Kyeong-jin Lee, Kyeong-min Hong, Hideko Hara, Jae-kyeong Seo, Naoko ÓtaniObsahy(1)
Tento příběh založený na skutečné události se stal v Japonsku. Su-Hyon (Tae-seong Lee) přijíždí z Koreje do Japonska, aby zde pokračoval ve studiu a také si trochu rozšířil obzory. Záhy po příjezdu se setkává s Yuri (Maki Onaga). Oba mají podobné zájmy v hudbě a sportu, ale musejí překonávat jazykové i rasové předsudky. (Kiyoshi)
(více)Recenze (13)
Film má občas pěkné momenty, sice ne úžasné, ale má, bohužel jich není moc. Snímek vyloženě trpí přílišnou délkou, takže to má za následek, že vás přepadá nuda. Film také obsahuje příliš mnoho klišé, což není vůbec špatně, jenže to dohromady vůbec nefunguje, k tomu si přičtěme často ne příliš dobré výkony a s tím spojenou, řekněme, "umělost" scén. Celý film jsem bojoval s tím, jestli je tohle čistý průměr, nebo lehký podprůměr. Když tu vidím od některých 5 hvězd, tak mě běhá mráz po zádech, protože tohle není žádný výjimečný film, a i po scénách, kde hraje hlavní roli Japonsko, zmínění o Ericu Claptonovi a možná i trošičku "umírací scéna" hlavního hrdiny, tak není dále o co se pozitivního opřít při hodnocení, které by film vyneslo tak vysoko. Takže já říkám, že tohle je další vyloženě hodně přeceňovaný film, neboť nemám absolutně žádnou chuť nebo náladu si ho pustit znovu, celý děj byl na pár výjimek nazajímavý. Za mě 40%. ()
Tahle koprodukce (vice japonská než jihokorejská) trpí v prvé řadě syndromem mnoha japonských filmů a tou je přílišná rozvláčnost... Plno zbytečných scén, které dělají film neúnosně dlouhým a nudným...Postavy nezajímavé, některé až otravné, většinu emočního náboje v sobě nesou hudební vystoupení, i když muzika je sladce průměrná a srdceryvná...Osobně to vidím spíše jako podívanou pro pubertální ročníky...Trpělivé pubescenty... ()
Jedním slovem úžásné... Příjemně se odvícejející příběh dvou mladých lidí- on Korejec, ona Japonka. Už toto spojení je zajímavé a film tak trochu i poukazuje na poměry mezi Koreou a Japonskem. Každopádně skvělý film. Zajímavé je, že v Japonsku šel tento film do kin 27.ledna 2007 a v Koreji až 30.října 2008. ()
Korejského šviháka na studiích v Japonsku, který se tam zakouká do roztomilé Japonky, jsme tu už dříve měli v melodramatu Virgin Snow, taktéž v japonsko-korejské koprodukci. 26 Years Diary je podobně zdařilý a také v něm hraje prim japonský feeling. V romantické a dramatické koncovce však přebírá otěže typicky sladkobolný jihokorejský doják doprovázený pomalým popovým cajdákem. A ne že by tomu bylo špatně... Nemůžu se ale ubránit dojmu, že kdyby snímek skončil "oppa" scénou, byl by o stupeň lepší. Ale i tak tu máme velmi milé melodrama s rozkošnou japonskou dívkou, pěveckým projevem se podobající populární japonské zpěvačce Ami Suzuki. ()
Tento kórejský film sa príbehom zdal byť emočným drvičom, no opak je pravdou. Film, v ktorom sa prelína kórejská a japonská kultúra by som s čistým svedomím nazval skôr japonským ako kórejským. Riedky dej v takmer 2 hodinovom filme nemá veľmi čo ponúknuť. Kým stihne k nejakej love story dôjsť, je všetko zmarené. O nejakom zblížení s rozhádanými rodičmi sa tiež baviť nemusíme, táto linka príbehu nedostala taký priestor. Náš hlavný hrdina iba akoby bezcieľne putoval ulicami, občas navštívil členov kapely, pokúsil sa zblížiť s Japonkou, aby sa potom vrátil do Kórei a potom znova do Japonska...Letmo pozriem na hodinky a zisťujem, že film o 20-30 minút končí a ja stále neviem o čom to je. Tragický záver iba potvrdil moje slová. Slabý účinok na city vo filme, ktorý sa one asi dosť snažil, no zabudol pri tom na to najdôležitejšie - vyrozprávať nejaký príbeh. J som tu žiadny nenašiel. Prvý priemerný kórejský film po veľmi dlhej dobe. 60%. ()
Reklama