Režie:
Asghar FarhadiScénář:
Asghar FarhadiKamera:
Hossein JafarianHrají:
Golshifteh Farahani, Shahab Hosseini, Taraneh Alidoosti, Merila Zare'i, Mani Haghighi, Payman Maadi, Ra'na Azadivar, Saber Abar, Ahmad MehranfarObsahy(1)
Skupina dávných přátel se vydává na výlet ke Kaspickému moři a v souladu s tradicí vhazuje před cestou peníze do schránky. Může ale být jejich návrat opravdu šťastný, když někteří z výletníků s sebou vezou i nevyřčené tajemství? A jak ovlivní bezstarostnou náladu zmizení mladé vychovatelky Elly? Civilně pojatý snímek, kladoucí důraz na současnou mladou generaci, probouzí otázky individuální i vzájemné zodpovědnosti a viny. Zatímco zmizení Elly udržuje v napětí hrdiny stejně jako diváky, ti druzí mohou s odstupem vnímat chování všech protagonistů, kteří se dostali do neočekávané situace, již režisér inscenuje s akcentem na roli nevypočitatelné náhody. Napětí ze zmizení Elly přehlušují úvahy o svobodě jednání i možnostech vykoupení při prohřešku, aniž bychom ale ztráceli zájem o nezvěstnou hrdinku. A i když se její příběh vyřeší jednoznačně, úvahy nad chováním postav překročí dobu trvání snímku. (MFF Karlovy Vary)
(více)Videa (1)
Recenze (23)
Perfektně rozehrané konverzační drama, v němž už je patrná režisérova silná schopnost vybírat si provokativní náměty a nikoho z hlavních představitelů nešetřit. Níže se tu v jednom komentáři praví, že se v závěru režisér něčeho bojí a hrdiny nechává sebezpytovat snad z politických důvodů, aby to mohlo projít "revolučně-kulturní" cenzurou. Já si ale myslím, že to sebezpytování nemá s podobnými důvody nic společného. Nikdo z hrdinů se nesebezpytuje za to, že by snad žili o něco moderněji, a tudíž blíže našemu euro-americkému modelu, a za to si pak sypali popel na hlavu. Došlo k tragédii, za kterou je třeba nést zodpovědnost a která rozkrývá určité podhoubí specifik nahlížení na milostný život v íránské společnosti, který v mnohém vychází z nějaké historické tradice a nejen z hlav duchovních... Jen by mě osobně zajímalo, zdali si ženy v Íránu nesundávají šátek ani v soukromí domova, a je-li toto ve filmu nějak poplatné předepsané "duchovní etiketě". ()
O človeku sa paradoxne jeho príbuzní a priatelia často dozvedia oveľa viac až po tom, ako sa nečakane stratí. Podobne je to v prípade partie priateľov, ktorí sa rozhodnú stráviť pár dní pri brehu mora. Z príjemného predĺženého víkendu sa razom stane denná aj nočná mora po zmiznutí jedného z nich. Hľadanie zodpovednosti, viny, neustále napätie a stres otvára a prehlbuje pod povrchom bublajúce nedorozumenia, aby sa všetko zavŕšilo v prekvapivej pointe. Tá je pevne ukotvená v odlišných vzťahových väzbách iránskej spoločnosti. Civilné podanie príbehu a kamera vytvárajú dojem dokumentárneho prestrihu reálnej udalosti. Toto poňatie je zároveň najväčšou slabinou filmu. Emócie sú veľmi silné, to hej. Menia sa následkom dejových zvratov, nálezu osobných vecí, telefonátov. Plus nutnosť postarať sa o deti. Civilné poňatie prinieslo aj zopár hluchších, mierne predlžovaných scén, ktoré nedovolili úplné stotožnenie sa s príbehom a jeho aktérmi. Pozn.: sympatické bolo prijatie núdzového riešenia v úvode, v podobe neudržiavanej chaty na brehu mora. Dom bez postelí sa akceptoval potom, ako vysvitlo, že pôvodne objednaný bungalov by bol k dispozícii len jednu noc. ()
Nemám sice co bych těm dvěma hodinám stopáže vytkl, ale i tak mám neodbytný pocit, že tomu něco chybí. Konkrétně (minimálně) hodina děje. Když to totiž začne být vůbec nejzajímavější, tak je rázem konec. Někam tento přístup sedne (pro příklad ostatně není třeba chodit daleko); sem však nikoli. ()
Film by som skôr pomenoval "Kde je Elly?" alebo ešte lepšie "KTO je Elly?". Ale táto 2-hodinová psychologická dráma o výlete dávnych priateľov k moru mala naozaj čo povedať. Len škoda, že dlho-predlho trvalo kým sa film poriadne rozbehol (aj keď tento jav sledujem pri všetkých Farhadiho filmoch) - no po dlhej a trochu slabšej predohre prichádza jadro filmu, ktoré bolo vyplnené nekonečným dialógom úvah, pochybností, obvinení a zisťovaní, čo sa vlastne stalo. Naozaj to celé nabralo kvalitný psychologický rozmer, ktorý bol krásne viditeľný na tých rozhovoroch a správaní všetkých zainteresovaných. Ale obrovská škoda je, že ten dlhý začiatok bol napokon na úkor konca, kde sme sa sotva dozvedeli vyvrcholenie, a zrazu STOP - záverečné titulky. A pritom by sa dalo pokračovať... ()
Typický Farhadi. Pomaličky a citlivo rozpracováva príbeh, ktorý stavia na základných ľudských prejavoch. Na civilnosti a hereckom prejave a zároveň v sebe nesie akýsi skrytí smútok a melanchóliu. Jeho filmy mám rád. Ťahajú ma do sveta, kde nič nie je ľahké a kde akékoľvek drobné rozhodnutie môže mať nedobré následky. Je to akási óda na život. Snaha nájsť tam niečo silné a skutočné. Hoci samotná téma má toho pramálo spoločného s niečim krásnym. Kamaráti a dialógy. Šum mora, ktorý ako zlovestný umieračik začne výrazne liezť na mozog a akási snaha pochopiť, prežiť a akceptovať pocit, ktorý nastal a nikdy už nezmizne. Zanechalo dojem. Golshifteh Farahani si zaslúži viac takýchto rolí. ()
Galerie (35)
Zajímavosti (3)
- Film celosvětově vydělal zhruba 7 milionů amerických dolarů, čímž je k roku 2009 druhým nejúspěšnějším íránským filmem. (ČSFD)
- Celosvětová premiéra proběhla 7. února 2009 na Mezinárodním filmovém festivalu v Berlíně. (ČSFD)
- Film se natáčel v Tonekabonu v Íránu. (ČSFD)
Reklama