Režie:
Anurag KashyapScénář:
Vikramaditya MotwaneKamera:
Rajeev RaviHudba:
Amit TrivediHrají:
Abhay Deol, Mahie Gill, Kalki Koechlin, Dibyendu Bhattacharya, Anurag Kashyap, Nawazuddin Siddiqui, Gurkirtan, Karamjit Anmol, Shlok Sharma, Surekha Sikri (více)Obsahy(1)
Dev, arogantní a namyšlený syn bohatého paňdžábského obchodníka se vrací ze studií v Londýně zpět do Indie, kde se setkává se svou dětskou láskou Paro. Pozná, že jejich láska po letech odloučení ještě zesílila, ale podlé řeči nepřejícného okolí je ve spojení s Devovou sobeckostí brzy rozdělí. Svou chybu si Dev uvědomí až v den, kdy se Paro vdává a už nemá sílu spolknout svou hrdost a pokusit se ji získat zpátky. Místo toho pln žalu odjíždí do Dillí, kde upadá do náruče drog, alkoholu a také mladičké prostitutky Chandy.
Film zachycuje pozici a problémy současné indické mládeže, která se na nachází na rozcestí nejen mezi východními kořeny a západním stylem života, ale i mezi tradicionalizmem venkova a dravostí velkoměsta. (Niktorius)
(více)Recenze (5)
Aneb Devdas, jak ho nemáme rádi. Když zbavíte tenhle konkrétní příběh všech "staromódních" emocí, zbavíte ho všeho, pro co se lidem vždycky tak líbil. Ocenila jsem, že "Chandramukhi" dostala prosto, který si její postava zaslouží, a že jí tvůrce poskytl nějaký příběh na pozadí, ovšem s tím jsme hotovi za 20 minut a nastupuje pak druhá, unuděná polovina. To, že necháte postavy brát drogy, mluvit sprostě a sexovat bez zábran, ještě neznamená, že jste vytvořili originální a dobrý film. ()
Moderní parafráze na klasický příběh (Devdas). Občas zajímavé prvky, docela si mi líbila hudba, ale jinak na ty modernizace moc nejsem.... A Abhay je mi sympatický asi jako každý jiný Deol. Tedy málo. Zase to má netradiční konec, abych tedy nespoilerovala, ale i wikipedie to vyzrazuje - že by inspirace Bregovičovou Carmen..... Ještě mě trochu zaujalo poděkování v úvodních titulcích - čerstvému Oscarovému laureátovi Dannymu Boylemu.... tak asi 3,5. ()
Leni, you're the best. Pro mě poněkud rozpačitý film, jehož funkci generační výpovědi, jíž by měl podle tvůrců být, můžu jako Evropan těžko posoudit. Dev.D totiž Devdásův příběh opravdu jen volně parafrázuje a rozvíjí si vlastní motivy, namísto toho, aby jej pouze přemisťoval do současných kulis. Zpracováním je čistě kashyapovský, tedy značně odlišný od běžného indického mainstreamu. Je protkán odkazy na známé indické mediální kauzy a hlavně metaforami, které našinec ztěží zvládne všechny pochytat. Ani vyprávění není úplně jednoduché a lineární - na několika místech se objevují "doplňkové" scény ukázující něco, co bylo divákovi v nějaké předchozí scéně zatajeno a tím ji staví do úplně nové významové roviny. Kashyapovi se daří sypat z rukávu zajímavé vizuály a ač paňdžábský venkov vykresluje jako harmonické, přírodní místo a metropoli Dillí zase jako špinavé doupě plné prostitutek, alkoholu, drog a neonů, ani na chvíli to nepůsobí lacině a prvopláně. Není mi moc jasné, jak to režisér dělá; není mi jasné, co tím (filmem) sleduje a co se tím (filmem) snaží sdělit, ale vím jistě, že mě to nenechává chladným. Inu, umění :-) _______ P.S: Úplně poprvé jsem slyšel v indickém filmu zaznít (nevypípnuté) slovo "fuck", nicméně nevinné slovo "sex" se tam pro jistotu jen hláskuje - asi aby toho boření tabu nebylo na jeden film až moc :-) ()
DevDas trochu z jiného pohledu. Scénář - Saratchandra Chatterjee, Abhay Deol, Vikramaditya Motwane a Anurag Kashyap. Hudba - Amit Trivedi. Kamera - Rajeev Ravi. ()
Začíná zlehka, ale od prvních pár minut se nezastaví. Nic se nezastaví. Hudba se neutiší snad ani na vteřinu, pořád se něco děje. Jako součást festivalového výběru to může být příjemná injekce živé vody. Některé části sice působí jako hudební videoklip a také se na chvíli zastaví v atmosféře momentu, celé to má ale náboj. Dle režisérových slov se mu na předloze filmu nelíbila sebelítost, kterou se mu rychlým dynamickým tempem podařilo částečně zastínit. Měla jsem problém s některými dramaturgickými nelogičnostmi (hlavní hrdina srazí sedm lidí autem, zadrží ho, ale po cestě na otcův pohřeb ho bez problémů i hlídání ho vypustí navštívit přítele), propojení záběrů (zatmívačky, příliš velké kontrasty navazujících) a výrazným přesycením se hudbou a dalším zrychlováním děje v druhé části filmu. Kdyby nebyl Bollywood mým guilty pleasure, nejspíš bych byla kousavější, ale... ()
Reklama