Obsahy(1)
Tucet příběhů spojených tematikou korupce a úplatkářství (velmi aktuální v Itálii poloviny 70. let), volně spojených postavou televizního reportéra (Marcello Mastroianni). Špičkoví režiséři se spojili do nezvykle kolektivního díla, v němž nebylo oficiálně nikdy uvedeno, kdo točil kterou epizodu, a můžeme se tak dohadovat jen podle jejich rukopisu. Jestliže Rosi, Petri, Lizzani a další tehdy točili velmi drsné politicky kritické filmy, zde o nic menší mistři použili odlišný žánr skoro černé komedie, ale jsou ke své zemi obdobně hořcí a nemilosrdní. Setkáváme se se zmatkem v církvi, odborech, zdravotnictví, řešíme potraty, zneužívání dětské práce, své dostanou média, TV show, policie, soudy, ani Vatikán při volbě papeže není opominut). Své italské spoluobčany nám režiséři předvádějí skoro sebemrskačsky jako uřvané a gestikulující zmatkáře, lenochy, podvodníky, ty, kdo myslí jen na sex, práci se vyhýbají atd. Vedle zmíněného Marcella Mastroianniho si ve filmu zahráli Vittorio Gassman, Nino Manfredi, Ugo Tognazzi a další. (Peabody)
(více)Recenze (5)
Ostrá satira, tepajúca do nešvárov spoločnosti. Zvolená forma televízneho pásma, vysielaného zo štúdia, spojeného moderátorom a redaktorom (Marcello Mastroianni) odkrýva temer všetky boľačky doby. Aroganciu a nenažranosť politikov, ignorujúcich akúkoľvek položenú otázku v televíznej debate. Zbytočnosť neustáleho zbrojenia a štátom platenej generality, topiacej sa v skutočnosti v samých sračkách. Gerontologický a dementný charakter mocnárov tohto sveta, ktorých myšlienky chápu len sami medzi sebou. Krivé praktiky neschopnej polície, neváhajúcej pre zachovanie dobrého mena v očiach verejnosti obetovať kohokoľvek. Zneužívanie detí a ignorancia ich naozajstných potrieb. Pokrytectvo cirkvi, vyzývajúce na zákaz interrupcií a hrajúcej drsné hry o funkcie. Potieranie proti-korupčných aktivít vládnúcou triedou. Zanedbávanie a ožobračovanie vyslúžených zamestnancov nedôstojnými dôchodkami. A kopec iného. No ako sa hovorí, čoho je moc, toho je príliš. Zišlo sa tu priveľa režisérov. Zámerne nie je uvedené, kto z nich nakrútil konkrétnu časť, celok však určitou rozkolísanosťou kvality utrpel. Vynikajúce momenty preto strieda pár priemerných až zdĺhavých epizód. 70%. ()
Krátke poviedky niekedy možno skeče sú spojené s televíznym newsroomom, v ktorom uvádza správy reportér ( Marcello Mastroianni ). Hovoria o korupcii tak aktuálnou témou v Taliansku oných rokoch a robia to silným spôsobom, ktorý si nedáva servítky pred ústa. V tomto je film ozaj výnimočný, plejáda tvorcov vytvorila skutočné angažované dielo. Možno však niekedy tlačili až príliš na pilu a časom ten silný drive vyprcháva. Lepší priemer. ()
Pekny masaker, Paolo Villaggio navrhol bojovat proti preludneniu pojedanim novych jedincov, fakt brutal. Nechutne a odporne, distancujem sa. Mastroianni vsak valil, tematika korupcie v Taliansku je zaujimava, ba dokonca v talianskych realiach sa vyznam, tam v 70. a 80. rokoch prerastal organizovany zlocin s policiou. Tzv Biele Goliere : 82 % ()
Sociálno-kritické poviedky významných talianských režisérov spracované v štýle večerného programu. Za moderátorským stolom sedí Marcello Mastroianni a ponúka rôzne satirické vstupy vo veľmi kvalitnom hereckom obsadení. Máme tu Paola Villaggia, ktorý sa objaví ako sociológ navrhujúci bojovať proti preľudneniu pojedaním nových jedincov a neskôr v úlohe moderátora šialanej televíznej šou, v ktorej si ten s najtrpkejším životným osudom vyslúži výhru v podobe vlastnej smrti. Ugo Tognazzi zasa predstavuje úbožiaka, ktorý sa zvedavého kameramana snaží presvedčiť, že jeho život v skutočnosti nie je až tak zlý, až pokiaľ nedostane zákernú otázku, ktorá mu zruinuje všetky jeho predošlé predstavy. Taktiež sa mihne v jednej epizódke ako nešťastný generál, ktorému padne metál do záchodovej misy plnej výkalov. Gassman sa objaví na začiatku v poviedke Bomba a Nino Manfredi zasa v odvážnej satire na vatikánsku cirkev. Film stojí za pozornosť, i keď ako to už pri poviedkových filmoch býva, zábavnosť jednotlivých fragmentov je kolísavá. Vhodné najmä pre milovníkov talianskej kinematografie a ostrého talianského humoru, ktorým Taliani nešetria nikoho a už vôbec nie svoj národ. Komu sa film zapáči, odporúčam podobne ladený a podľa môjho názoru aj lepší a zábavnejší poviedkový súbor Nové stašidlá (I nuovi mostri). ()
Informace pro případné konzumenty tohoto filmu: nevěřte zdejšímu vysokému hodnocení. Ve filmu jsou jen dvě opravdu komické scénky (generál na hajzlu a závěrečná přehlídka gerontů) a to je sakra málo na skoro dvouhodinový film. ()
Reklama