Režie:
Rose BoschScénář:
Rose BoschKamera:
David UngaroHudba:
Christian HensonHrají:
Jean Reno, Mélanie Laurent, Gad Elmaleh, Raphaëlle Agogué, Hugo Leverdez, Oliver Cywie, Sylvie Testud, Anne Brochet, Denis Ménochet, Roland Copé (více)Obsahy(1)
6. června 1942 vstupuje v platnost nové nařízení francouzské vlády namířené proti židovskému obyvatelstvu. Jedenáctiletý Joseph Weismann proto odchází do školy se žlutou hvězdou na hrudi. Přesto žijí Weismannovi v přesvědčení, že mají stále důvody k radosti. Ale jen do úsvitu dne 16. července 1942, kdy do bytu vtrhnou muži v černých uniformách. Budí celou Josephovu rodinu a ženou je do autobusu… Po největší razii v dějinách lidstva, která proběhla pod taktovkou francouzské policie, se v pařížské cyklistické aréně tísní na třináct tisíc Židů. Pět dní bez vody, bez jídla a bez zdravotní péče. Dr. Sheinbaum (Jean Reno) internovaný spolu s ostatními dělá, co může. Intenzita rasismu šířeného zdejší kolaborantskou vládou hluboce zasahuje mimo jiné také sestru Červeného kříže Anette Monod (Melanie Laurent). (oficiální text distributora)
(více)Videa (3)
Recenze (179)
Ten přídomek "Válečný" je tam daný tak možná proto, že se odehrává v době války. Celou (docela dlouhou) dobu jsem čekal na něco zajímavého, emotivního, nebo překvapivého, ale nakonec jsem se vlastně ničeho nedočkal. Není to vůbec špatný film, ale tváří se úplně jinak, než jak pak vyzní. Nebyl to špatný zážitek, ale na druhou stranu jsem byl docela zklamaný. 70% ()
Tento film som videl viackrát a na tému holokaustu je rozhodne jeden z najlepších, aké som videl. Tento film nejde cestou silných explicitných scén, ani boja medzi ľuďmi a prislusnikmi policie. Tu vidíme tú čistú beznádej v očiach detí a hlavne rodičov a tak je to neskutočne emotívne a ťažko stráviteľne. Tie pohľady, smútok, strach sa tu dajú krájať a práve v tom je úžasný, ako verne je to celé podané. Videl som veľa podobných filmov, ale tento s ťahúňom filmu Jeanom Renom je v mojich očiach veľmi vysoko. Silne 4*. ()
Škoda, že naozaj silné scény (násilné odlučovanie detí od rodičov, razie v domoch atď) sú mohutne prekladané nezáživnou romantikou (svetospasiteľské ambície sestry Anette) a miestami až komickou vatou (zbytočné scény s Ádim). Namiesto nich by radový divák určite radšej prijal ucelenejší pohľad na historický podtext a ozrejmenie opisovaných udalostí. Mňa osobne by ešte zaujímalo, kedy sa takejto sebareflexie dočkám aj od slovenských filmárov... ()
Trošku přidávám kvůli námětu. Film téměř dokumentárního střihu, který je silný hlavně tím, že popisuje skutečné události, aniž je příliš komentuje, a nechává je působit svou vlastní vahou. Pro mne je zajímavý i tím, že popisuje epizodu druhé světové války, o níž jsem toho příliš nevěděl, totiž odsun židů z území "svobodné" Francie do koncentračních táborů. ()
Príbeh z vojnového obdobia a meno Jean Reno je pre mňa dostatočným lákadlom, ale ako tu už bolo napísané, film dieru do sveta neurobil. To ale neznamená, že nestojí za pozretie. Spočiatku nie je celkom jasné kto bude hlavnou postavou. Až neskôr vysvitne, že ňou bude statočná zdravotná sestra. Postava Hitlera film zbytočne zhadzuje a hlavne jeho prvý príhovor vyvoláva pocity trápnosti. Neskoršie scény z jeho horského sídla už vyzerajú podstatne lepšie, ale film by sa bez týchto scén v pohode zaobišiel. Udalosť, ktorá dodnes víri francúzke vody je hodná filmového spracovania a tento film je myslím dôstojnou spomienkou na tieto udalosti. Je sympatické, že si Francúzi pred zodpovednosťou nezakrívajú oči a otvorene priznávajú spoluvinu. Detskí predstavitelia predvádzajú slušné výkony a film v konečnom dôsledku môžem iba doporučiť. Jednak ako dobrý film a ak niekomu rozšíri obzory a dozvie sa niečo o čom nevedel, tak film splnil účel. Na túto tému bol nedávno natočený tiež francúzky, ale o niečo kvalitnejší film Kľúč k minulosti, hoci sa tejto téme venoval len čiastočne. 70%. ()
Galerie (39)
Zajímavosti (22)
- Francúzsky národný denník Libération označil film za "ťažkopádnu historickú melodrámu a retro gýč očistený od presnosti", na čo režisérka Roselyne Bosch zareagovala, že každý, ktorého film nedojal, sa dá prirovnať k Hitlerovi: „Je mi podozrivý každý, kto pri zhliadnutí tohto filmu neplače. Takému chýba jeden gén: gén súcitu. Toto si myslel aj Hitler, že emócie sú sentimentálne. Je zaujímavé vidieť, že títo kritici sa v duchu pripájajú k Hitlerovi, však?" (Arsenal83)
- Francii po válce dlouho trvalo, než roli státu v deportacích francouzských Židů přiznala. Teprve v roce 1995, krátce po svém prvním zvolení, pronesl prezident Jacques Chirac historická slova, na něž po desetiletí židovská komunita čekala. "Zločinnému běsnění okupanta sekundovali Francouzi, francouzský stát," řekl Chirac. "Francie tehdy učinila nenapravitelnou věc. Zpronevěřila se svému slovu a své chráněnce vydala katům," dodal. (Lucas87)
- Emmanuelle Seigner bola pôvodne obsadená do úlohy Joovej matky Sury Weismann, no tri týždne pred natáčaním odstúpila. Rolu nakoniec dostala Raphaëlle Agogué. (Arsenal83)
Reklama