Režie:
Chuan LuScénář:
Chuan LuKamera:
Yu CaoHrají:
Ye Liu, Yuanyuan Gao, Hideo Nakaizumi, Wei Fan, Yiyan Jiang, Rjú Kohata, John Paisley, Bin Liu, Sam Voutas, Beverly Peckous, Júko Mijamoto, Junichi Kajioka (více)Obsahy(2)
Jedna z nejkrutějších událostí dvacátého století dostává drásavé memento v podobě kontroverzního filmu, jenž zobrazuje osudy postav z různých stran masakru. Rozsáhlý masakr válečných zajatců, zabíjení civilního obyvatelstva a hromadné znásilňování, k němuž došlo v průběhu sedmi týdnů po dobytí tehdejšího čínského hlavního města Nanking japonskou armádou 13. prosince 1937, dodnes představuje citlivé téma v obou zemích. Navzdory řadě svědectví, několika doznání, i závěrům některých japonských historiků stále oficiální vládní zástupci a především národní konzervativci v Japonsku události zpochybňují, i přímo popírají. Mladý čínský režisér Lu Chuan, jenž se do povědomí mezinárodních diváků zapsal oceňovaným existenciálně laděným thrillerem z Tibetské náhorní plošiny Horská hlídka, k ožehavému námětu přistoupil bez národních sentimentů. Vytvořil fenomenální dílo, jež v zahraničí sklidilo řadu cen a doma se stalo hitem, ale současně vyvolalo i vlnu nevole. Lu si totiž na rozdíl od předchozích i následujících pojednání o nankingském masakru nevybírá jednu reálnou osobnost či fiktivní figuru, okolo níž by vystavěl tradičně pojaté drama. Namísto toho přináší nelineární mozaiku událostí, jimiž diváky provádí asi tucet postav z různých společenských vrstev i stran masakru. Vedle čínských vojáků a civilistů či členů Mezinárodního výboru pro nankingskou bezpečnost, složeného z cizinců přítomných v městě před dobytím, se tak zaměřuje i na několik figur z japonské strany, především pak na řadového vojáka Kadokawu posléze povýšeného na seržanta. Právě jeho vyobrazení coby empatického člověka, drásaného okolním utrpením a ohlodávaného tlakem svých druhů i válečné mašinérie, vyvolalo v Číně vlnu nevole a dokonce i výhružek na adresu režiséra. Přitom film nikterak neznevažuje oběti masakru, ale naopak právě díky svému rozvolněnému impresivnímu vyprávění podává jeho drasticky realistický obraz prostý přemrštěného patosu či opulentní výpravnosti. Ačkoli tvůrci měli k dispozici vysoký rozpočet, film zaujme právě tím, jak se straní tradičních způsobů, jimiž jsou velké historické události obvykle zobrazovány. Celý snímek byl natočený na černobílý materiál a z hlediska kamery využívá jednak reportážní bezprostřednost s převládajícími detailními záběry a expresivním střihem, ale často také komplikované kompozice s velkou hloubkou ostrosti a několika paralelními plány akce. Po právu také podstatná část ocenění, která Nanking! Nanking! získal, byla určena kameramanovi Cao Yu. Snímek se také minimálně uchyluje k užití hudebního podkresu, naopak nechává emocionalitu scén vyznít přes syrový chaos ruchů a hlasů. Vzniklo tak devastující pojednání o velkoměstě, z jehož budov se staly ruiny, ulice byly poseté sutí a mrtvolami a kde smrt přicházela zcela bez varování, ale i ta byla ve výsledku spíše vykoupením z existence plné bolesti, bezmoci a šílenství. Jako takový představuje film adekvátní pomník jedné z nejděsivějších epizod dvacátého století. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (137)
Lze považovat za zázrak, že mezi oficiálními čínskými filmy roku 2009, které měly u příležitosti 60. výročí založení republiky připomínat klíčové události novodobé historie Číny, vznikl také jeden, který nebyl pompézní ideologickou masáží či povrchně plytkým kýčem. Pojednání o událostech Nankingu za japonské okupace se soustředí na vykreslení extrémní situace několika stupňů masakru. Nezatěžuje se vysvětlováním historického kontextu či sledováním chronologie. Místo toho skládá mozaiku drastických výjevů, lidského utrpení a všeobjímajícího šílenství. Film sice obsahuje vzletné fráze a scény pompézního hrdinství, ale díky černobílému materiálu a stylizaci oproštěné od patosu se mu daří tyto sekvence podat tak, že nevyznívají prvoplánově. Vedle toho, že tvůrci pouze sporadicky sahali k použití nediegetické hudby (takže nedojde na žádné tklivé smyčce a vypjaté scény probíhají pouze za přirozeného ruchu prostoru či v tichosti) stupňuje emocionální dopad nekřiklavá výpravnost. Kamera se neopájí ohromnými zástupy statistů a scény snímá tak, že nákladná výprava a davy statistů vyznívají jako součást prostředí. ()
,,ŽIVOT JE MNOHEM TĚŽŠÍ NEŽ SMRT“..... /// Silnej příběh, kterej není v žádným případě pro citlivky. ZVĚŘ? Neexistuje výstižný slovo! A přitom to začíná jako (jen) výbornej válečnej film – černobílá kamera, boj ve městě s dokonalým zvukem připomíná třeba Ryana nebo Brest. Hlavně díky realističnosti a provedení válečných scén. Pak to naváže na John Rabe - ..., aby nakonec film zvolnil a dal prostor pro zamyšlení. Zvěrstva na civilním obyvatelstvu vzbudí emoce vždycky, ale tady jde těžko někoho obvinit z ,,citovýho“ vydírání, když Nanjing je právě díky oné pověstné japonské krutosti světoznámý. ,,ZASTŘEL MĚ!“ Pro všechny příznivce válečných snímků POVINNOST! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zajímá mě, jak Japonci bojovali proti přelidnění planety. 2.) Chci se zamyslet, jestli 2 atomový bomby (v roce 1945) nebyly málo. 3.) Thx za titule ,, khhhh“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ** NAPĚTÍ *** ()
Podobně jako Jdi a dívej se ani tento film není o válečné slávě, hrdinství a vítězstvích, ale o obětech, jejichž očima může divák sledovat, čeho všeho je také schopen člověk. Obsahově silné s několika scénami drtícími emoce spolehlivě jako kovářské kladivo. Film vlastně nemá jednotící dějovou linii a je složený z útržků zážitků většího množství postav, ale s ohledem na téma a rozsah celého nankingského masakru by vyzdvižení několika postav na úkor zbytku po způsobu západní produkce dle mého neodpovídalo tématu, takže jde o pochopitelný a myslím i správný krok. Zaujalo mne, že se tvůrci nebáli jako jednu z postav ukázat japonského vojáka, a to v dosti lidském světle. Z hlediska způsobu práce s tématem a pojetím masových scén mi film asi nejvíce připomněl Pianistu, což je z mé strany velký kompliment. Celkově musím dát maximum, a to ne kvůli tématu, silných témat je hodně, ale zpracováním si to zaslouží (na rozdíl od korejských přepatetizovaných filmů jako Pouta války). ()
.........absolutna dokonalost ... 10/10 ,, ten pohlad do kamery na zaver tomu chlapcovi musim odpustit ...... best from best ... reziser pracuje s dejom a obrazom realisticky .. vo verbalnej rovine by sa umysel tvorcu urcite minul ucinkom ... zaver reziser nastavil do pozicie : antagonisticky a korelacne podmienený vplyv násilia ,destruktivizmu a negativnej "sentimentality" na individum s existujucim moralnym kodexom, odmietajucim byt nadalej nastrojom zla, ktory za danych podmienok moznost / kategoricky imperativ subjektu / : ...radsej nebyt .... povazuje za causu honesta ......... ()
City of Life and Death je z mého pohledu famózně natočený film... Pomalá kamera, která tu scénu dělá napínavější, vytřískává z ní co nejvíc... U některých scén jsem jen koukal, jak je to super natočený.... Celkově je to takové trochu "klidnější" válečné drama, skoro to až přípomíná dokument, ale není to... Nicméně ale scény jsou vcelku brutální, až si říkám kdo byli v tý době větší svině... Jestli Němci, nebo Japonci, protože tak jak tam zacházeli se zajatými Číňani je skoro k nepochopení... A ty scény nejsou "rychlé"... Naopak do detailu natočené, což jim dodává naprosto jiný, důraznější efekt, než rychlé střihy USA... Velmi zajímavý snímek... ()
Galerie (59)
Photo © Media Asia Distribution
![Nanking! Nanking! - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/431/160431459_2ed127.jpg)
Zajímavosti (12)
- Natáčelo se v Tianjin a Changchun. (Cheeker)
- Film strávil dlouhou dobu u censorů. Šest měsíců trvalo úplné schválení scénáře a dalších šest měsíců se dokončovaly úpravy, aby byl film schválen. (Cheeker)
- Podle režiséra byla postava Miss Jiang (Yuanyuan Gao) inspirovaná spisovatelkou Iris Chang, autorkou knihy "The Rape of Nanking". (Cheeker)
Reklama