Obsahy(1)
Hubačova výtečná a dodnes zmiňovaná dramatizace slavného stejnojmenného románu Jamese Clavella. Špičkové herecké obsazení Vinohradského divadla v režii Antonína Moskalyka. Píše se rok 1979 a v tuhé normalizaci je závan anglosaské tvorby na prknech divadla jako zjevení. Z inscenace byl pořízen filmový záznam, ale nebyl nikdy uveden. (sator)
(více)Recenze (15)
Život je to, co je. Nic předtím, nic potom. Jsou jen dva druhy lidí. Ty, co jsou na prodej, a ti, co se dají koupit. / Už ani rakev pro něj nemám. Jen pytel od rejže. / Bůh není a vy to víte. Je mi vás líto, důstojnosti. Takže tady máme knihu, film a divadelní zpracování. Knihu vynechám, jsme na filmové databázi. Takže v čem je Hubačovo zpracování lepší než film? Jednoduše řečeno - ve všem. Japonci se v divadelní verzi vyskytují také málo, ale jsou - v postavě kapitána Jošimy - vykresleni mnohem lépe. Čestný Marlow je čestnější, šikovný King šikovnější (Haničinec byl prostě a jednoduše báječný) a doktor doktorovatější. A Brzobohatý? Ten komentář nepotřebuje. V kombinaci s Haničincem tvoří opravdové divadelní Umění. Tohle představení nemá chybu, vůbec žádnou. / Záleží přece na jediný věci na světě, aby člověk zůstal naživu. A aby měl prachy. Prachy! Všechno ostatní jsou kecy. Kecy! ()
jako pamětník jsem to viděl i na divadle i v TV a jakkoli považuji knihu za ještě lepší - ona se našim hercům britská a americká mentalita nehraje snadno (film Bryana Forbese to jasne demonstruje, prostě my ty třídní rozdíly nemáme pod kůžé, jako Britové), tak musím říci, že to bylo velké divadlo, Brzobohatý skvělý, bohužel takového chlapa od té doby české herectví nemá (Borise Rosner byl jiný macho). Byl jsem kluk, ale knihu jsme měl načtenou a dojem z představení byl ůžasný. Tehdy Vinohrady měly několik velkých kusů, jojo. Doporučuji ()
Film je adaptací slavného románu Jamese Clavella, do něhož se promítly autorovy vlastní životní zážitky a zkušenosti. I on sám strávil v podobném táboře téměř tři roky a stal se jedním z 10 000 přeživších z původně 150 000 vězňů. Ilja Prachař jako pl. Smedley Taylor. Jaromír Hanzlík jakoTex. Radoslav Brzobohatý jako Peter Marlowe. Petr Haničinec jako King nebo Boris Rösner jako Grey ()
Proslulé jméno nestačí.¬ Herci přehrávají tak šíleně, že se na hru nedá dívat; ještě tak na divadle si to dovedu drobet představit, ale ve filmovém záznamu to je holé neštěstí. Proslulá jména českých herců v očích soudného a vidoucího diváka takový debakl neomlouvají, naopak, je to ostuda jejich, ale hlavně režiséra taktéž proslulého, pana Moskalyka. Navíc mám podezření, že režie, scénář ani sami herci nebyli se schopni řádně vžít do předváděného prostředí, tak cizímu "reálnému socialismu".¬ Obecně, české divadelní záznamy dramatických předloh od konce 60. let až po konec 90. let minulého století nebývají dobré, alespoň pokud posuzuji podle těch několika (šesti), které jsem náhodně shlédl. Z těch opravdu podařených mohu zmínit pouze jeden záznam, a to Maryšu režiséra Jana Grossmana z Divadla Vítězného února v Hradci Králové, z r. 1981. Ty ostatní trpí zhusta stejnými nešvary jako zde recenzovaný Král Krysa (za všechny uvádím Bratry Karamazovy E. Schorma z Divadla Na zábradlí, z r. 1981, a Charleyovu tetu v režii I. Weisse z divadla Na jezerce v pražských Nuslích, z r. 1969 — oba opěvované záznamy těchto her jsou zcela průměrného podání i ducha). ()
Fakt ne. Jak herci teatrálně přehrávají je nechutné. Kupříkladu scéna se zapalovačem. V knize i filmu je to scéna, kde se napětí dá krájet, zatímco tady je to jak v Našich furiantech. Haničinec jako král je typově naprostý omyl a Brzobohatý je na roli již starý. Měli dát Marlowa Satoranskému a krále Hanzlíkovi. ()
Zajímavosti (4)
- „Jedna z mála věcí, kde se na sebe dokážu dívat a kterou mám rád,“ prohlásil o tomto divadelním záznamu Radoslav Brzobohatý (Petr). (sator)
- Divadelní režii měl tehdejší režisér divadla na Vinohradech Jiří Dalík (14. 9. 1920 – 11. 1. 2008). (sator)
Reklama