Režie:
David ButlerKamera:
Wilfrid M. ClineHrají:
Doris Day, Jack Carson, Dennis Morgan, Bill Goodwin, Irving Bacon, Claire Carleton, Danny Kaye, Ronald Reagan, Edward G. Robinson, Jane Wyman, King Vidor (více)Obsahy(1)
V největším studiu v Hollywoodu, Warner Brothers, odmítnou tři skuteční režiséři - Michael Curtiz, King Vidor a Raoul Walsh - režírovat nový film, Mademoiselle Fifi, protože hlavní roli v něm má ztvárnit Jack Carson. Nabízí se jen jedno řešení, Carson bude režírovat sám. Musí přesvědčit svého přítele Dennise Morgana, aby ve filmu účinkoval, a najít hlavní ženskou hvězdu. Najde ji v ambiciózní servírce Judy Adams (Doris Day), která do Hollywoodu přijela z malého městečka s cílem uspět. (fleurette)
(více)Recenze (11)
Carson a Morgan boli herci prevažne vedľajších úloh, takže aj keď úvodná polhodinka je celkom svieža a vtipná, celý film nezvládajú ťahať v takom tempe a postupne sú čoraz menej vtipní. Potom to zachraňuje aspoň Doris, aj keď ju veľmi nemusím, ktorá ich zatieňuje. Škoda, mohlo sa z tohto námetu určite vyťažiť viac, aj tie cameo úlohy slávnych hviezd tej doby sa dali lepšie využiť. ()
Spolu s The Littlest Rebel a Road to Morocco je toto suverenne najlepsi film rezisera Davida Butlera. Traja reziseri odmietli natocit akysi film, kde ale chce prerazit mlada ambiciozna Doris Day ..... no a o tomoto je cely film. Rezisersky na urovni, Butler vyplodil par poslabsich filmov, tu sa ale ukazal ako talentovany reziser. Nejdem vypisovat litanie - jednak je to parketa pre vystudovane filmove teoretiky -elitary, aby sa tu rozpisali, pricom pouziju plno odbornych terminov z filmovej teorie, a jednak litanie vypisuje Eodeon a este par prikladov by sa naslo. Kazdopadne kulisy na urovni, je toaj akysi film o filme a film vo filme : 85 % ()
Kterak poctivá americká servírka k naplnění svého hereckého snu došla. Ono na tom v podstatě není nic těžkého, stačí okouzlit dva potrefené filmaře a ti zvládnou zbytek. Jen škoda toho neustálého handrkování „Chci být hvězda, nechci být hvězda, chci, nechci…“ a zběsilé pomrkávání nahánělo hrůzu nejen chudákovi Billu Goodwinovi, ale i mi. Sympatická je celá řada drobných štěků tehdejších hvězd, osobně mě příjemně potěšil „Malý Cézar“ Edward G. Robinson. ()
Otevřeně píšu, že nevěřím těm, kteří dali filmu pět hvězdiček, že ho viděli. Obsazení se zdá být atraktivní, ale kromě trojice na plakátu jde o řadu cameo výstupů a vyžadují přítomnost hvězdy jen jako autentické rekvizity, která je předmětem hovoru. Do nějaké satiry, parodie a šití do vlastních řad mají pořádně daleko. Připomínají spíš pohostinské výstupy v seriálu Simpsonovi - když se nějaká hvězda ve Springfieldu objeví, vyfasuje telecí úsměv, vrásky smíchu u očí a samé nezávadné repliky. Ale zpátky k Nádhernému pocitu. Jestliže se pokoušel o sebeironii, měl zvolit jiné obsazení hlavních rolí. Jack Carson a Dennis Morgan byli bezvýznamní herci, jejichž "sláva" nepřežila desetiletí. Zde vystupují jako zasloužilé hvězdy, které jednají blahosklonně s ostatními a vyžadují submisivní přístup okolí. Takový je tedy můj dojem, jinak samozřejmě předpokládám, že by rádi působili sympaticky. Smůla. No a konečně se dostávám k Doris Day, která IMHO obhájila právo tohoto filmu být předváděn publiku. Neustálé "klipanie očami," o němž píše kolega nemorino, má v ději své opodstatnění (i když je to dost levný vtip) a Doris jako ambiciózní začínající rádobyherečka předvedla právě tu ironii, kterou jsem u výše jmenovaných postrádal. Bezděčnou komiku upřímné naivity. Zvláště ve scéně, kdy je okolnostmi nucena vydávat se za významnou francouzskou zpěvačku. 50% ()
Oscar 1 nominace: Píseň - "It's a Great Feeling" ()
Reklama