Režie:
Peter SolanKamera:
Tibor BiathHudba:
Wiliam BukovýHrají:
Štefan Kvietik, Valentina Thielová, Józef Kondrat, Gerhard Rachold, Manfred Krug, Edwin Marian, Jindřich Narenta, Ján Kováčik, Ľudovít Ozábal, Jan Bobek (více)Obsahy(1)
Velitel koncentračního tábora Walter Kraft (M. Krug) je amatérským boxerem. Kondici si udržuje v dobře zařízené posilovně, zatímco podvyživení vězňové musejí celý den tvrdě pracovat. Pokusy o útěk se zde trestají okamžitou smrtí. Jedním ze skupiny dopadených uprchlíků je i Slovák Ján Komínek (Š. Kvietik). Kraft jen náhodou zjistí, že vychrtlý mladík je také amatérským boxerem. Jelikož velitel potřebuje k tréninku sparingpartnera, ušetří Komínka smrti i povinnosti pracovat a pověří svého asistenta Williho (E. Marian), aby vězně „vykrmil“. Zesláblý Komínek se zpočátku veliteli nemůže v ringu rovnat, avšak zanedlouho se ukáže, že Kraft je mizerným sportovcem a že Komínek je schopen jej poslat k zemi. Jenže tady nejde o vítězství v boxu a už vůbec ne o pravidla fair play. Komínek dobře ví, že bojuje o život – a to nejen o svůj… (Česká televize)
(více)Recenze (98)
Výborně zpracované téma. Při srovnání se starším snímkem Přežil jsem svou smrt dává Boxer a smrt k.o. na všech rovinách - Kvietik podává daleko soustředenější výkon než Peterka a má možnost vytvořit skutečně plnokrevnou postavu, oproti Jasného snímku Solan vytváří naprosto koncentrovanou dějovou linii, kde je box skutečně alfou a omegou a navíc získává i pozoruhodně symbolickou roli, po technické stránce navíc Boxer a smrt předbíhá soudobou kinematografii - především neustále pohyblivá a někdy až nepříjemně intimní kamera skutečně dvěma nohama vězí v modernismu šedesátých let. Je zajímavé sledovat, jaký pokrok znamenaly pouhé dva roky, které snímky od sebe dělí - zatímco Přežil jsem svou smrt patří mezi stěžejní díla obnoveného socialistického realismu v kinematografii a slibné téma záhy opouští pro oslavu komunistické solidarity a apriorně negativní vztah k nelidským Němcům, Boxer a smrt se zbavuje jakékoli ideologie a nahrazuje ji otázkou pragmatismu, obecným tématem fair play, který dokáže dosud znetvořené kategorie přesáhnout a relativizovat. Navíc nápad ponechat všechny jazyky v původním znění a vytvořit tak jakýsi babylon snímku výrazně dodává na věrohodnosti. Boxer a smrt jasně patří mezi špičku československých okupačních dramat, přesto ho od nejvyššího hodnocení dělí nepříliš vzrušivý děj, zvolnění v cílové rovince a dosti opomíjené vykreslení tábora a reakcí ostatních na hrdinovu pozici - ta by pro mě byla stejně zajímavá jako paradoxní vztah dvou soupeřů v ringu a mimo něj. ()
Ja nepôjdem s davom. Prišlo mi to také všedné a na to, aká tu bola pointa a prostredie, tak atmosféra iba priemerná. Nevyvolalo to vo mne pocity, aké by si to zaslúžilo. Ale Kvietik hral super, fakt v tej najlepšej forme. Záver mi tiež nezapasoval, príbeh by si zaslúžil nejako uzavrieť. Veď o to koniec koncov u filmov s podobným námetom ide. Pripomenulo mi to Agniešku a jej filmy z 2. sv. vojny - nuda a slabý pocitový záber. Priemer. 60/100 ()
Neuvěřitelně silné drama o odvaze být se za pravdu i za cenu ztráty vlastního života. Boxer Komínek si v táboře smrti získá jisté postavení jen díky tomu, že je „boxovacím pytlem“ pro velitele tábora. Ten si ho hýčká jako svého soupeře, nad kterým má převahu a jistotu, že vždy vyhraje. Komínek díky tomuto „milosrdenství“ stojí uprostřed rozpolceného světa – na jedné straně ho jeho spoluvězni nenávidí a vidí v něm špicla a kolaboranta, protože je mu mnoho prominuto; na druhé straně zase stojí obávaná nacistická moc. Když se nakonec ve velkém zápasu na deset kol rozhodne Komínek poslat jasně slabšího soupeře k zemi, sice se mu to nepodaří, ale ukazuje se, že důstojníkovy řeči o sportovním fair play neznamenají nic, protože jednoduše nestrpí porážku od „heftlinga“. Poměrně pozapomenutý představitel Nové vlny na Slovensku, Peter Solán, tu výborně pracuje s motivy člověka v mezní situaci, kdy každé jeho rozhodnutí může mít fatální následky. Stejně tak jsou do filmu nenásilně zakomponovány připomínky holocaust, které tvoří ještě dusivější atmosféru snímku. Ve srovnání s jinými filmy s podobným zaměřením (např. Vítězství) je tohle patrně to nejpůsobivější, co jsem kdy viděl. ()
Velice sugestivní film. Který má jednu nevýhodu, pro našince, je bud v polštině a nebo v němčině, kdy slovenský titulky strašně rychle přeskakují, tak že toho moc nestačíte přečíst. Přesto vás to neodradí se kouknout na hrůzy v koncetračním táboře. Spoiler- film nám tu dává možnost přemýšlet - Byl Komínek hrdina a nebo blbec? Já jsem dost na vahách a spíš se mě jeví jako blbec. Hrát si na hrdinu a vracet se zpátky do koncentráku na jistou smrt, komu tím pomohl? Nikomu a sobě už vůbec né. Já bych pelášil pryč , když se ta možnost naskytla, tady musí jít vše ostatní stranou!! ()
Velice sugestivní a velice autentické. Atmosféru v lágru umocňuje i polská nebo německá mluva, která zůstala zachována a opatřena titulky. Depresivní fazónu přidávají neustále kouřící komíny z pecí v táboře a sirény, které se rozeřvou vždy, když nějaký vězeň uteče. Závěrečné burácející houkání mě bude dlouho strašit v hlavě. Hodně vše zdrsňuje černobílá vizáž filmového pásu a kamera Tibora Biatha. Wiliam Bukový složil drásající a deprimující hudbu, která je ve filmu sice spíše sporadicky, ale zabírá na maximum. Získal za ni dokonce i hlavní cenu na festivalu v San Franciscu v roce 1963. Štefan Kvietik v roli boxera, který zápasí s velitelem koncentráku podal přesvědčivý výkon. Díky skoro všem dalším neokoukaným tvářím a komparsu snímek působí tak strašlivě opravdově, jakoby ho natáčel přímo na místě nějaký dokumentarista. Mezi hlavní dějovou linií se prolínají vraždy, psychický teror, trestání a další zvěrstva, která tam byla na denním pořádku. Po čertech silný zážitek!! ()
Galerie (18)
Zajímavosti (23)
- Keď režisér Peter Solan premietol skladateľovi hudby Wiliamovi Bukovému hrubý zostrih, vyhlásil, že tento film hudbu nepotrebuje. Nakoniec skomponoval asi 5 minút hudby, čo bolo dosť neobvyklé. (gogo76)
- Medzi dokončením scenára a nakrúcaním bolo štvorročné "vákuum". (gogo76)
- Po projekcii, v sále plnej komunistickej predstaviteľov, rozsvietili svetlo a nastala asi minúta absolútneho ticha. „Bola to najdlhšia minúta môjho života,“ priznal režisér. (gogo76)
Reklama