VOD (3)
Obsahy(3)
Příběh filmu probíhá v šesti časových rovinách. Ty jsou vzájemně provázané, zároveň však rozlišené pomocí odlišných žánrových vzorců... V roce 1849 je na Chathamových ostrovech americký právník Adam Ewing svědkem bičování otroka Atui, při vyřizování obchodní smlouvy pro svého tchána. Auta posléze uprchne na loď, kterou se Adam plaví domů a přesvědčí ho, aby se ho zastal u posádky. Doktor Henry Goose mezitím Adamovi každý den podává lék na parazitického červa, který je ovšem jedem. Goose chce Adama nenápadně zabít, aby se mohl zmocnit jeho jmění. Při podání poslední a také smrtící dávky však Atua svého přítele Ewinga zachrání. Po návratu do své domoviny je Adam znechucen tchánovým podílem na otrokářství a se svou ženou domov opouští, aby se oba přidali k hnutí za zrušení otroctví... V roce 1936 nastoupí anglický mladý bisexuální hudebník Robert Frobisher jako učenec k významnému skladateli Vyvyanovi Ayersemu. Jeho učení Roberta tak inspiruje, že začne pracovat na sextetu s názvem Atlas mraků. Také si při tom přečte vlastní vydání deníku Adama Ewinga. Robertův učitel si hudební dílo zamiluje a pod výhružkou odhalení a skandalizaci jeho intimního života Roberta vydírá. Chce, aby se pod dílem jeho učence vyskytovalo jeho jméno. Robert Ayerse zastřelí a uprchne do hotelu, kde své mistrovské dílo dokončí a spáchá sebevraždu, ještě před tím, že ho stihne zastihnout jeho milenec Sixsmith, kterému po celou dobu psal dopisy... Píše se rok 1973 a mladá novinářka Luisa Reyová potkává již staršího Sixmithe, který se stal jaderným fyzikem. Ten ji přivede na stopu případu bezpečnosti nového jaderného reaktoru provozovaného Lloydem Hooksem. Sixmith je však zavražděn Hooksovým zabijákem o pár minut dříve, než stihne předat Luise důkazy. Reyová po jeho vraždě najde dopisy, které mu psal Frobisher. Luisa pod záminkou interview navštíví elektrárnu, kde jí vědec Isaac Sachs poskytne kopii Sixmithovy zprávy. Hooksův zabiják však odstraní i jeho a svrhne Reyovou v autě z mostu, což ovšem Luisa přežije. Pomocí přítele svého otce a zároveň šéfa elektrárenské ochranky přežije i další vražedný pokus, při kterém sám vrah zemře. Nakonec odhalí a publikuje článek o spiknutí, jehož záměrem bylo jadernou havárií podpořit zisky ropných společností... V Londýně, v roce 2012, vydavatel Timothy Cavendish náhle zbohatne, když autor knihy, kterou vydal, Dermont Hoggins, zavraždí knižního kritika a je poslán do vězení. Cavendish si svého bohatství užívá, dokud mu Hogginsovi kumpáni nezačnou vyhrožovat smrtí a nechtějí po něm pět tisíc liber. Cavendish se obrátí o pomoc na svého bohatého bratra Denholma. Ten ho léčkou, pod podmínkou, že je to hotel, zavře do pečovatelského domu, odkud Cavendish začne plánovat útěk. Nakonec se mu podaří uprchnout a dožít život se svou láskou z mládí. Obdrží rukopis románu o životě novinářky Reyové a sepíše scénář o svých příhodách v pečovatelském domě... V Soulu v roce 2144 se příběh točí okolo Sonmi-451, lidského klonu. Sonmi pracovala jako servírka v restauraci, kde byl tvrdý řád a nikdy nepoznala okolní svět. Nyní sedí u výslechu a popisuje, jak byla ze svého poddanského života vytržena velitelem Hae-Joo Changem, příslušníkem povstaleckého hnutí známého jako Unie. Návaznost tohoto příběhu na příběh minulý se ukrývá ve filmu, který při svém skrývání sledovala. Film byl založený na Cavendishových příhodách z pečovatelského domu. Unie odhalí, že klony, jako je ona sama, jsou po několika letech práce zabíjeny a recyklovány jako potrava pro nové klony. Sonmi se rozhodne, že bude bojovat proti společenskému systému, založenému na zotročování a vykořisťování klonů a uprchne na Havaj, kde veřejně odvysílá svůj příběh. Hae-Joo, do kterého se Sonmi zamilovala, je však zabit při přestřelce a sama Sonmi je dopadena a po svém výslechu popravena. (TV Prima)
(více)Videa (35)
Recenze (2 556)
Pro čtenáře knihy pouhé osekání předlohy s přídavkem obrazu místo vlastní fantazie a hudby, místo vlastních myšlenek a tlukotu srdce. Avšak obojí dává kráse příběhu nový rozměr. Od sledování právníka Ewinga, na plavbě po Pacifiku, až po Sonmi 451, ve futuristickém Neo Soulu, je snímek audio-vizuální orgií, která zhmotňuje a zjednodušuje (vlastně ne, spíše zpřehledňuje) knižní předlohu do formy stravitelné pro diváka, jenž se nesmí zaleknout prvních minut a jednotlivých příběhů. Tři hodiny byly možná trochu moc, ale tahle výprava napříč časem, osudem a láskou, kde vše je propojena má svou sílu a možná na podruhé sáhnu po nejvyšším hodnocení. Do té doby ani se znalostí knihy nechci řešit, co tam není (Ayrsova dcera,...), co tam přebývá (akce?) a jen si užiji tuhle plavbu s fantastickými herci (Jim Broadbent zachraňuje nejslabší linii velmi suverénně). PS: Sextet je nádherný. True Truth. ()
Odvážné a pompézní. Wachowským a Tykverovi se povedl husarský kousek s propojením celé té skládačky příběhů a témat. Herci v rozmanitých rolích mají co hrát (hodně překvapivě mě potěšil Tom Hanks) a to i pod tunou makeupu. Příběhově to ale občas trochu zaskřípě. Naprosto zbytečná taškařice o útěku důchodců ze sanatoria vysloveně ruší napínavé pronásledování śťouravé novinářky zabijákem. Stejně jako tvorba sextetu Atlas mraků neměla moc co nabídnout. Upřímně se mi ani ta melodie nezdála tak vzletná. Z časových linií se mě osobně nejvíce líbily poslední dvě. Ty, napětí a určité mysteriózno, vyvažovali s celkovým poselstvím snímku nejlépe. ()
Film, pri ktorom by som nikomu nevyčítal ani odpad!-ové hodnotenie. Tykwer a Wachovskí v najvizionárskejšom diele všetkých čias, ktoré si síce nekladie a ani neodpovedá na otázky, ktoré čakali najzarytejší milovníci filozofických diskusií, ale spracováva témy akcie-reakcie, príčiny a dôsledku v niekoľko-generačnom a niekoľko-príbehovom epose. Sklamania a zmätky, ktorým som sa nevyhol ani ja sú potláčané úžasnou režisérskou zručnosťou, novátorským rozprávačským prednesom, hereckým umením, skvostnými dialógmi a jedinečnou prácou maskérov. Málo chýbalo k stopercentnému zážitku, ale som si istý, že ďalšie zhliadnutia si ho vynútia. 90%. ()
Jistě podnětné dílo. Jenom nevím jistě, zda v tom, co bylo primárním záměrem režisérů. Nejvíce mne bavilo sledovat, jak je všeobjímající stranění menšinám vztahováno na konvence jednotlivých žánrů. Melodrama z uměleckého prostředí bylo přepsáno na homosexuální romanci, hlavními hrdiny původně bílého paranoidního thrilleru jsou černošská reportérka a její parťák jako vystřižený z blaxploitation akce. Žádný z použitých žánrů navíc není úplně „čistý“ - komedie je infikována útěkářským filmem, v thrilleru se najde prostor pro černý humor -, čím tvůrci přiznávají jejich vlastní postmoderní orámování celé předlohy, tedy hledisko, které nepatří žádné z postav. Na analyzování postmoderních žánrových dekonstrukcí je Atlas mraků fajn, selhává ale na základnější úrovni. Ploché postavy mne nezajímaly. Více než herectví mne bavilo dumání nad tím, kdo se pod kterou maskou skrývá. Stejně umělý, určený pouze ke sdělení nějaké nadosobní myšlenky, je každý z šesti světů. Jsou to světy pro kameru, bez vlastního života. Abychom nezapochybovali, že se jedna z rovin odehrává v 70. letech, snad v každém exteriérovém záběru po ulici přejede model typicky sedmdesátkového auta (např. Ford Mustang). Film nedokáže strhnout a nabídnout kompaktní emocionální zážitek. Akce zasazené do odlišných časoprostorů pospolu nevytvářejí silné sekvence, naopak si vzájemně překážejí a brání tomu, aby dozněly alespoň samostatné scény. Jestli bylo záměrem znesnadnit divákovi práci tím, že příběhy jsou rozsekané, nikoli vrostlé do sebe, proč to neustálé vytváření banálních tématických a grafických (v menší míře symbolických) paralel? Když už, ať alespoň podobnost příběhů není tak okatá a neustále zdůrazňována mimoobrazovým komentářem některého z mnoha vypravěčů. Nedostatečné využití faktu, že většinu příběhů někdo převypravuje, ať formou deníku, dopisu nebo knihy, z pozice vyslýchaného vězně nebo úctyhodného stařešiny, je dalším z příslibů, které v sobě film nese a které zůstaly nerozvinuty (kromě hlasu jsou vypravěči neviditelní, do vyprávění aktivně nezasahují, nejsou během jeho produkování přerušováni). Ať už to umělecký záměr byl, čemu komerční zabarvenost celého projektu moc nenasvědčuje, nebo nikoli, Atlas mraků na mne působil jako neustále přerušovaná soulož bez pořádného vyvrcholení. Za vynaloženou pozornost, která se místy jednoduše neměla k čemu upnout, bych čekal hodtnotnější odměnu než poselství v duchu „musíme si pomáhat“, jež mi od díla, které chce bořit konvence, přijde jako výsměch. 70% Zajímavé komentáře: Adrian, Marigold, J*A*S*M, Bluntman, pet4 ()
Tyhle rádoby chytrý filmy, který se snaží něco sdělit, to mají vždycky těžký. Beru, že tvůrci měli myšlenku, kterou se jim ke konci povedlo jakž takž pointou utvořit a body za odvahu si jistě také zaslouží. K čemu to však je, když si Wachowští i Tykwer vybrali režijně svou nejslabší chvilku (když nepočítám Tykwerovo International) a ty myšlenky mě vlastně díky utahonosti a rozvleklosti celého filmu vůbec nezajímaly a snímek mě nedonutil nad nimi přemýšlet. A jak mám navíc celou ideu filmu brát vážně, když zde poskakuje Hugo Weaving převlečený za ženskou a je zde zbytečná linie se senilními důchodci? Ještě že režiséři v poslední hodince razantně šlápnou na plyn a dovezou do film aspoň do malinko uspokojivého konce. I tak jsem ovšem od režisérských velikánů čekal mnohem víc a z celého ambiciózního projektu jsem tak spíše zklamaný. ()
Galerie (194)
Zajímavosti (58)
- Původně předpokládaný počet trikových záběrů se v průběhu produkce filmu více než zdvojnásobil a nakonec je jich více než tisíc. (radekgfx)
- Autor knihy David Mitchell se nechal v některých aspektech režisérskou trojicí inspirovat a využil některé z jejích nápadů pro svou další knihu. V ní by měla skutečně postava Timothyho Cavendishe (Jim Broadbent) žít se svou láskou Uršulou (Susan Sarandon), což v původní knize rozvedeno nebylo. (Brousitch)
- Keďže postavy sú rôznych národností, k slovu sa dostali špecialisti na dialekty, ktorí pracovali s hercami na prízvukoch ich hrdinov. (Aberforth)
Reklama