Režie:
Ralph NelsonScénář:
Stirling SilliphantKamera:
Arthur J. OrnitzHudba:
Ravi ShankarHrají:
Cliff Robertson, Claire Bloom, Lilia Skala, Leon Janney, Ruth White, Dick Van Patten, Barney Martin, Dan Morgan, Ralph NelsonObsahy(2)
Příběh muže, který nechtěl prohrávat s myší. Charly Gordon (Cliff Robertson) je zaměstnán jako pomocník v malé bostonské pekárně a po práci chodí do večerní školy, kde se učí číst a psát. Má IQ 59 a jeho jednoduchý svět obsahuje ještě pravidelné vyjížďky turistickým autobusem, při nichž se seznamuje s historií města, a stejně také pravidelné kruté žertíky, jimž ho vystavují jeho "kamarádi" z pekárny. Charlyova usilovná snaha o sebezdokonalení však nepřináší viditelné výsledky. Na přímluvu učitelky z večerní školy Alice Kinianové (Claire Bloom) se podrobuje různým testům, ani ty však nesignalizují sebemenší pokrok. Obzvláště ho rozčiluje, když pokaždé prohrává závod s laboratorní myškou Algernon o to, kdo dřív najde cestu bludištěm. Všechno se změní po experimentální mozkové operaci, jíž se Charly podrobí. Hranice jeho inteligence se najednou posouvají do nekonečna... Snímek Charly (1968) je adaptací povídky Daniela Keyese Růže pro Algernon (1959, později přepracované i do románové podoby) a stojí a padá s vynikajícím výkonem Cliffa Robertsona v titulní úloze. Režisér Ralph Nelson (1916-1987) patří ke generaci tvůrců, kteří získali ostruhy v televizi (podobně jako Sidney Lumet, Arthur Penn nebo Franklin Schaffner) a bývá připomínán především v souvislosti se svým nábožensky laděným dramatem Lilie polní (1963) kvůli oscarovému výkonu jeho hlavního protagonisty Sidneye Poitiera. V Charlym přivedl ke stejnému ocenění také Cliffa Robertsona. I přes určitou poplatnost době svého vzniku (násilná implantace filozofie hippies a celého milostného motivu nebo zbytečné použití tehdy módního děleného plátna) zůstává Charly působivou studií jednoho neobvyklého lidského osudu. Hudební doprovod filmu složil známý indický hudebník Ravi Shankar. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (106)
Vynikající výkon v hlavní roli, na ktéré jednoznačně stojí všechny dojmy z tohoto snímku. Jinak bych film rozdělil na tři části, vynikající začátek, jenž se nesl přesně v duchu Keyesovy předlohy a který doslova bere dech, poté dost zvláštní střední část, jež by asi jindy než v šedesátých letech nebyla taková, jaká je a která od knihy sice dost odbočila, ale v zásadě jí nemám co vytknout, jen to nebyl můj šálek čaje. Dojem mi ale pak zkazil nedotažený závěr, zde se tvůrci soustředili hlavně na vygradování pointy, a pak již co nejrychleji k závěrečným titulkům, přičemž to, co zde odbývyjí v pár momentech, je na předloze to nejsilnější. ()
První polovina je vynikající, v druhé jsem si chvílemi připadal jako sám Charly, protože některé dějové zvraty byly poměrně špatně vysvětlené (nevím, zda to byl záměr). Také kvalitě filmu ubíraly poněkud jednoduché a schématické postavy - když se Charly stane géniem, visí u něj na zdi Guernica, periodická soustava prvků a on sám šíří neotřelé, v tu dobu značně rozšířené názory, zkrátka vidíme schéma intelektuála; vědci jsou chladní a ambiciózní atp. Naopak vysoce cením mj. vynikající herecké výkony. ()
Zaujalo mě to natolik, že jsem si hned přečetla i povídku Růže pro Algernon a je zajímavé, že zatímco v předloze se více tlačí na city v závěru, u filmu je to naopak a i když bych klidně ustála i chladnokrevnější konečné Charlyho řešení, líbilo se mi obojí. Jediné co jsem moc nepobrala byla ta filmová okýnka asi tak v polovině snímku, ale naštěstí to nemělo dlouhé trvání a hádám, že v těch šedesátých letech se to považovalo za inovativní filmařský postup. Jinak mi to svým tématem připomnělo nedávno viděné drama Čas probuzení - stejná tragédie člověka, kterému věda poskytne na čas naději na plnohodnotný život, aby o něj vzápětí s plným vědomím nevyhnutelného přišel. A z reálné zkušenosti vím, že Charlyho obvinění: "Proč by lidi ani nenapadlo smát se tělesně postiženému, ale klidně si utahují z mentálně retardovaného člověka?", zdaleka není jen otázkou minulosti. ()
Námět tohoto typu má u mne zaručený úspěch a dojímá mě. Úspěch filmu pak silně závisí na představiteli hlavní role. Nedávno jsem viděla hru Růže pro Algernon na divadle s Janem Potměšilem a ten byl jako Charly vynikalící. Musím říct, že i Cliff Robertson si mě brzy získal, i když mi připadal zezačátku na roli poněkud starý. Jinak beru ohledy na to, že film je starší a proto mi možná vydily pokusy o modernost. Zvlášť ve scénách, na které se divák obzvlášť těší. Mám na mysli scény, kdy dochází k průlomu Charlyho citů k Alici. Je tu nelogický skok od "primitivního" ataku k oduševnělému sbližování a lásce. Tahle část se mi nelíbila a ještě pár zbytečných scén s pani domácí. Ale i tak 80% ()
Čo sa týka filmovej estetiky tak je niečo fakt pekné na čo sa dobre pozerá. Ale v konečnom dôsledku je film strašná nuda. Po 40 minútach som len čakal kedy to skončí, ale koniec bol v nedohľadne. Ku koncu sa objavilo pár zaujímavých myšlienok, pri ktorých som zbystrel pozornosť. A potom som len zase odpočítaval koniec filmu. Fenomén alebo Trávnikár sa s takouto témou vysporiadali omnoho lepšie. ()
Galerie (33)
Photo © Buena Vista Pictures
![Charly - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/372/159372865_525c65.jpg)
Zajímavosti (7)
- Snímek Charly je adaptací povídky Daniela Keyese "Růže pro Algernon" z roku 1959, později přepracované i do románové podoby. (Karlos80)
- Necelé dva týdny po ceremoniálu udílení Oscarů časopis Time zmínil obecné obavy Akademie ohledně „nadměrného a vulgárního získávání hlasů“ a uvedl: „Mnoho členů akademie souhlasilo s tím, že Robertsonovo ocenění bylo založeno více než na výkonu, spíše na propagaci.“ (Skylla66)
Reklama