Scénář:
Taku KišimotoKamera:
Kódži TanakaHudba:
Suguru MacutaniHrají:
Aju Macu'ura, Maaja Sakamoto, Daisuke Hirakawa, Tošiko Sawada, Maaja Učida, Sajaka Óhara, Kana Ueda, Kódži Takeda, Takahiro Mizušima, Šindži Kawada (více)Epizody(11)
-
Rindó no onna no ko (E01)
-
Jubi kiri genman (E02)
-
Dakiči no kimeta koto (E03)
-
Tegami (E04)
-
Dakiči wa Dakiči de ii (E05)
-
Wataši no ki (E06)
-
Naišo de iede (E07)
-
Odžíčan no daidži (E08)
-
Taifú ga kita! (E09)
-
Onaka no kaze (E10)
-
Hadžime no ippo (E11)
Obsahy(1)
Svobodný třicátník Daikichi se vrací domů na dědečkův pohřeb, je však zaskočen tím, že děda měl nemanželské dítě s mladou milenkou. Zbytek jeho rodiny je tím šokován a nikdo se nechce postarat o malou, šestiletou, zakřiknutou dívku Rin. V rozhořčení se Daikichi rozhodne postarat se o ni sám. Ale pomůže Rin soužití s mužem, o kterém nic neví, k tomu, aby se dostala se ze své skořápky? A počkat, naruší tento vývoj událostí nějak Daikichiho milostný život? (Jigvell)
(více)Videa (2)
Recenze (26)
Upřímně na takový příběh mi bohatě stačí jeho hraná podoba. Není to špatné, je to reklama na dokonalé rodičovství a dokonalé děti, takže je to taková ta příjemná podívaná a když se zasníte, je to bájo a nic nechybí. I když samozřejmě film se nemůže věnovat všem v takové hloubce a záběru jako anime. I tak se mi víc líbil film. Lepší 3*. ()
No, Subjektiv se tu sice intelektuálsky vyznal ze svého despektu k fuwafuwa (jestli jsem pochopil podstatu sdělení), nicméně já to tak černobíle nevidím... Aria the Animation mě uzívala k mozkové prázdnotě, pohozený králíček mě spíš naladil na smířlivou, idealizovanou realitu. Nic nového nenaučí, časem možná zapomenu, ale pozitivně hodnotit zkrátka musím. Tato nálada a sdělení mi... vyhovuje... přestože je to manipulace emocemi. Ale o tom filmařina je, ne? ()
Milí diváci, toužíte po roztomilém potomkovi, ale přitom se bojíte toho všeho přebalování, křiku, strachu, časových investic, finančních investic, zodpovědnosti, špíny a omezení vašeho osobního života? Již nemusíte hledat dále, právě pro vás Kanta Kanmei točí líbivý seriál Usagi Drop. Jistě jste si přečetli synopsi, takže víte, oč půjde. Výborně, výborně, můžu tak alespoň rovnou skočit ke kritice, protože věřím, že do chvály se pustí jiní a uznávám, že je co chválit. +++++ Děti dozajista mohou mnohým lidem vnést do života štěstí, představovat splněný sen, i přes již zmíněná negativa s rodičovstvím spojená. Někdo však možná při sledování uřvaného, špinavého a zlobivého fakana neuvěří. Tato nedůvěra stvořila Kagu Rin. Kaga Rin je pořádná, nezlobí, chápe potřeby druhých, pomáhá, skoro nekřičí a vždycky roztomilní. Podobný přístup ke zobrazení škvrňat jsme už viděli v Aishiteruze Baby. Pokud si člověk pročte něco málo o vývoji dětí, uzná, že Usagi Drop přeci jen odpovídá pravdě více. Rin se totiž právě nachází v relativně klidné fázi dospívání dítěte a tak jsou výtky stran jejího chování trefou ne zcela do černého. Pokud ovšem její věk nevolili tvůrci s ohledem na touhu dotlačit diváka k rozněžnění, které zažívá při hlazení štěňátek a koťátek. +++++ Ona mnou vyčítaná líbivost vězí převážně jinde. Tento seriál je v podstatě bez skutečných konfliktů, bez reálných problémů. Aby nedošlo k nedorozumění, Usagi Drop v sobě skrývá pro postavy nejeden konflikt a nejeden problém, ale ne skutečně konfliktní a ne reálně problematické. +++++ Daikichi kupříkladu zprvu nezvládá spojit péči o Rin se svými pracovními povinnostmi, ale pak se nechá přeřadit na nižší pozici, kde nemusí makat přesčas a tím se nastolí idyla. Má spoustu času, zmizí stres a kupodivu se neobjeví finanční problémy. Anebo: udřený třicátník celý den na nohou v práci, co každý večer s úsměvem vaří pro dva, hraje si s děckem a ráno ještě bez řečí vymění počůrané prostěradlo. Jak se nám předvádí jeho strhanost? Legračně zavírá očička, slintá a funí ve vlaku. Problémy lze ukázat s humorem tak, abychom stále cítili trápení postavy. V Usagi Drop problémy slouží tomu, aby se divák při jejich pozorování dětsky usmíval a svůj úsměv si posléze utvrdil v jejich řešeních. Všechno nalinkováno tímto stylem: práce, školka, Daikichiho rodina. +++++ Sledujete-li anime dostatečně dlouho, už jste určitě narazili na sousloví: "Fuwa fuwa." Fuwa fuwa je něco navýsost kýčovitě roztomilého, měkkoučkého, teploučkého, sladkého a heboučkého. Usagi drop je fuwa fuwa, které se tváří, že je příběhem ze skutečného života. Máte tu fuwa fuwa práci, fuwa fuwa dívenku, skoro i fuwa fuwa smrt. Výtvarný styl nasadil přetvářku, že takový není, ale všechny ty úsměvy a paleta hřejivých barev, jej usvědčují. Hudební doprovod střídá sentiment, s dětskou hravostí a neustálým sněním. +++++ V podstatě nemá smysl se na Usagi Drop dívat, pokud se do něj nechcete zachumlat. Tohle jej plně determinuje a dík občasným vtipům, které dokonce jsou vtipné (bývá poslední dobou v anime vzácné), se mu to i cynického Subjektiva málem podařilo. Konečně, vždyť sledoval slaďounký seriál Aria the Animation i s pokračováními. Aria ovšem měla něco navíc, kouzla tajemného prostředí. Objevitelské radosti pro turisty po nečekaném. Usagi Drop je život váš či život někoho známého, který byl obrán o přetrvávající negativní pocity. Negativní je tu prchavé a efemérní. To nepovažuji za pozitivum. +++++ Viděny díly 1-5. () (méně) (více)
Pro mně zatím nejmilejší překvapení letní sezóny. Stejně jako ve výborném Aishiteruze Baby se příběh točí okolo malé holčíčky, která se dík nepřizni osudu ocitá opuštěná. V tomto případě se jedná o umrtí v rodině a malá Rin zůstane na krku přibuzným, avšak ti mají již své vlastní životy a ambice, tudíž se nikdo z nich nepere o opatrovnictví, ba naopak...Dívky se tedy ujímá svobodný 30-letý mládenec Daikichi Kawach, který jako jediný po jejich prvním setkání na pohřební sešlosti o Rin projeví zájem. Zde začíná jejich dlouhá pouť, plná překážek každeního života jako je školka, dětské oblečení, kariéra v práci, ale také vzájemné sbližování a vytváření silného pouta. Animace a kresba je velmi přijemná, hudební doprovot jak bysmet, ovšem nejbáječnější je seriozní humor ze života, doprovázený situacemi, jenž vám na tváři vykouzlí úsměv. ()
Myslím, že celý seriál by se dal v pohodě shrnout do hodinového filmu a velmi by mu to prospělo. Ze začátku je pomalost a minimální dějovost příjemná, u pozdějších dílů se člověk začíná tak trochu nudit. Autoři se snaží zvýšit dramatičnost poklidného příběhu poněkud nešťastnými prostředky, zejména tím, že dospělé postavy reagují přehnaně na drobné denní příhody. Ano, pro diváka je to sice jediná příležitost se zasmát, ale seriál se tak posouvá do poněkud méně realistické roviny. Často to působí, jako kdyby režisér nejprve točil válečný film, pak změnil žánr na rodinný a nechal původní dabing. Např. těžko věřit, že zasloužilá Daikichiiho matka, která už sama odrodila pár ratolestí a dalších x dětí zažila, bude v posledním díle reagovat na Rin takovým způsobem, který by byl naprosto přiměřený, kdyby Rin ukousl lev ruku a ona neměla po ruce kysličník a ani jedinou náplast, ale ne když Rin pouze vypadne mléčný zub! Co mě zaujalo: Neustále protažený Daikicho obličej s pusou ve tvaru obráceného U; jak si našel nové kamarády, z nichž jeden byl věrnou kopií Tintina; že mu ani jedenáct dílů nestačilo, aby intenzivní styky s matkou toho malého protivného kluka (který byl Daikicho přesnou miniaturou mimochodem) přetavil v něco víc. ()
Galerie (211)
Photo © BS Fuji
![Usagi Drop - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/164/728/164728939_9c26da.jpg)
Reklama