Režie:
Drake DoremusKamera:
John GuleserianHudba:
Dustin O'HalloranHrají:
Guy Pearce, Felicity Jones, Amy Ryan, Mackenzie Davis, Matthew Daddario, Ben Shenkman, Alexandra Wentworth, Nathaniel Peart, Hugo Becker, Shannon Garland (více)VOD (2)
Obsahy(2)
Hudba dokáže spojovat i rozdělovat. Do poklidné domácnosti středoškolského učitele hudby Keitha (Guy Pearce) přichází anglická výměnná studentka Sophie (Felicity Jonesová). Místo předpokládaného přátelství se stejně starou Keithovou dcerou Lauren (Mackenzie Davisová) a obvyklých peripetií cizorodého elementu v novém prostředí se rozvíjí jiný vztah. Životem zklamaný Keith, vzpomínající na někdejší dráhu rockového muzikanta a snažící se vyměnit pedagogickou dráhu za stálé místo v Newyorském symfonickém orchestru, je přitahován Sophie, která je mimořádně schopnou klavíristkou. Právě klasická hudba se stává spouštěcím mechanismem rodící se vzájemné náklonnosti. Americký režisér Drake Doremus (*1983), z jehož nepříliš rozsáhlého díla známe romantické snímky Zamilovaní (2011) a Jako ty (2015), postihuje drobné nuance každodenního předměstského života a přesvědčivě tlumočí pocity hlavních postav, které nevyhnutelně dělají to, co by dělat neměly. Pomáhají mu v tom výkony hlavních představitelů, australského herce Guye Pearce a britské herečky Felicity Jonesové, která už s režisérem spolupracovala na filmu Zamilovaní. Roli opomíjené manželky Megan vytvořila Amy Ryanová. Snímek si odbyl svou premiéru v jedné z nesoutěžních sekcí festivalu Sundance 2013. (Česká televize)
(více)Recenze (96)
Minimalistické komorní drama nabízí jinou romantickou hru, než většina zástupců tohoto žánru. Ale ani zde není příběh nijak světoborný, film spíše stojí na hercích a jejich chemii, což zafungovalo skvěle. ()
V titulcích filmu uvedeno: rok výroby 2012. ()
Jako příběh není až tak vyjímečný, ale naprosto skvostné je snažení herců (zejména Guye Pearce a Felicity Jones), hlavně oni dodávají filmu zvláští melancholickou náladu a na film se moc dobře dívá... Je to sice taková jenohubka, ale působí to moc příjemně...70% ()
Film ve mně vyvolával rozporuplné pocity – v mnoha ohledech má hloubku a stupňující se erotické napětí by se dalo krájet. Na druhou stranu je v řadě scén neskutečně plytký (zejména v těch závěrečných, které jsou jako vystřižené z telenovely). Možná je tahle nevyváženost důsledkem rukopisu dvou scénáristů... Keith prochází krizí středního věku, nostalgicky vzpomíná na mládí a asi ho v téhle situaci vzruší víc nově příchozí studenka Sophie, než dózy na sušenky, které sbírá jeho žena. Keith si očividně představoval svůj život jinak a ve vztahu to byl nejspíš především on, kdo během kompromisů ustupoval. Sophie vnesla do Keithova života novou energii a mohla být pro něj v tomhle složitém období inspirací (věřím, že její jméno nebylo vybráno náhodně - Sofie je jednou z úrovní vývoje animy). Dle repetitivní scény korespondující s úvodní se však ale zdá, že Sophiina přítomnost v domě nevedla vůbec k žádnému přehodnocení ve vztahu Keitha a jeho ženy. Zkrátka – vše při starém ... a nezapomenout na fotce dělat dojem spokojené a šťastné rodiny. ()
Pojďme se na to podívat trochu hlouběji. Manželka - až příliš praktická, nulová spontánnost, úsměv od srdce nulový, podpora manžela víceméně nulová.. jasný recept na "katastrofu" v podobě rozkošné Sophie. Buďme upřímní, nefungovalo by jim to, jelikož Keith byl asi tak o 25-30let starší. Na bázi milenců- jistě, ano, proč ne. Na bázi životních partnerů- v žádném případě. Útéct s ní aniž by neměl rodinu- fandím mu také, ta představa má takový sladký nádech. Rozumím Keithovi, chápu jeho pobláznění, ale utíkat od rodiny s 18tiletou slečnou mi přijde přinejmenším šílené. Kdyby oné rozkošné Sophie bylo 28.. to už by byla jiná káva a dost možná bych mu i fandil. S takovou jsem pouze chápal jeho pobláznění, procitnutí k něčemu, co během let v manželství ztratil.. Věkový rozdíl dodával komornímu snímku onu zajímavost, ale úprk bych nikdy neschvaloval a z velké části bych ho přisuzoval pouze jeho chtíči. Mladá Sophie byla pouze důsledkem jeho frustrace. Do budoucna bych všem Keithům (ale nejen mužům) doporučil, aby si sbalili svým 5 švestek a odešli, pokud nejsou spokojení a šťastní.. Jelikož je to důstojnější než utíkat s dívčinou, která je ve věku vaší dcery. Nejenže si tím ulehčíte život, zároveň si tím otevíráte dveře pro všechny romantické eskapády, které vám už manželství (či dlouholetý vztah) nepřináší.. a co je nejdůležitejší- bez výčitek svědomí, bez pocitu viny a především bez zranění vašich blízkých. A zcela veřejně, nekomplikovaně. No nezní to nádherně? A teď k celkovému hodnocení filmu- LÍBIL SE MOC. Úžasný trailer navnadí. ()
Když je člověk nervózní tak není na škodu zavřít na chvíli oči..., zhluboka se nadechnou,....a posléze vydechnout ústy. Prý to funguje, aspoň na Guye Pearce v roli životem trochu otráveného učitele hudby Keitha. Bodejď by také nebyl náležitě nervózní, když se mu po bytě promenáduje mladá Sophie, kterou si zde zahrála sice už ne zrovna mladá (Sophie by mělo být 18), ale stále velmi mladě vyhlížející Felicity Jones, která se zde objevila na studijním pobytu. Co čert ještě nechtěl, tak Sophie je velmi talentovaná klavíristka a na svůj věk působí i celkem vyzrále a dospěle, což vytváří velký kontrast s Keithovou dcerou (Mackenzie Davis), která se po většinu filmu chová jako pubertální telátko, a také se stárnoucí manželkou (Amy Ryan). Film Breathe In není snímkem, který by bořil hranice kinematografie, ale jedná se o poměrně komorní příběh zobrazující složité vztahy v jedné rodince, na kterou příchod Sophie zapůsobí trochu jako katalyzátor dalších událostí. Co bych filmu trochu vyčetl je snad jen letmé nastínění postav a vztah mezi nimi, protože to je téma, se kterým režisér Drake Doremus pracuje jako se stěžejním motivem. Velmi se mi ale líbila kamera, ocenil bych i vhodně zvolenou hudbu. Největší plus bych ale spatřoval v hercích, kteří jsou velmi přesvědčiví. Ve výsledku byl pro mě film Breathe In velmi příjemných překvapením, které se nebudu zdráhat doporučit komukoli, kdo má rád takové ty citlivější filmy o lidském nitru. Snímek se zaobírá otázkou, zda současný stav je tím konečným štěstím, které jsme si přáli třeba před deseti lety a zda na nás někde nečeká něco lepšího.... ()
V mládí mívá chlap spoustu snů a ideálů a když opravdu chce, tak se mu mohou i vyplnit, protože je svobodný a bezstarostný. V manželství už musí přijít kompromisy a nemůže si dělat co by chtěl. Na skvělou minulost už jen vzpomíná. A pak narazí na hezkou dívku, která by sice mohla být jeho dcerou, ale má podobné názory jako on a chce se spolu s ní ještě jednou nadechnout k lepšímu životu, než je ten jeho stereotyp. Je to fakt film ze života. Takový lehce uvěřitelný. Vhodné k zamyšlení nad sebou samým. ()
Komorný príbeh zakázanej lásky. Stojí hlavne na charizme Guya Pearcea, krehkej kráse Felicity Jones a nespochybnitelnej (i keď potláčanej) príťažlivosti medzi nimi. V centre záujmu je to čo sa deje pod povrchom, vnútorný boj hrdinov príbehu a nemožnosť voľby. Snímok je preto veľmi civilný a tým aj divácky menej atraktívny. K danej téme tiež vlastne nehovorí nič nové, ale kvôli hlavným postavám určite stojí za zhliadnutie. 7-/10 ()
Co to bylo?? Na co vlastně při natáčení zadumaného filmu potřebují roztřepanou kameru? Proč natáčet statické záběry nezafixovanou kamerou? Působí to uboze, levně. Celý film se hrozně moc snaží za každou cenu vypadat cool, ART, intelektuálně, kultovně. Až je to ubohost. ()
Štyl filmu nie je príliš originálny a bol použitý už viac krát. Scenár je príliš nedokončený. Réžia sa opiera o nevyslovený cit ako hlavný trumf filmu. Bohužiaľ je to škvrna na nádejnom hereckom obsadení a preto je to pre mňa len priemer. ()
Komorný, miestami divne melancholický, príliš vážne sa tváriaci, málovravný príbeh v artovom nádychu podfarbený vážnou hudbou nie je moc môj štýl, aj keď kvalitu mu uprieť nemôžem. Išiel som do toho iba kvôli obsadeniu (ok, hlavne Felicity). Utrpenie to nebolo ale... ako prišiel tak odišiel. ()
Silný zážitek a krásný smutný film. Komorně, citlivě, bez zbytečného natahování a jemně podaný film o dvojici, kdy on chce plout jinam a ona ani neví kam. Ale otázkou je, zda li za to stojí opustit známý přístav. Snímek nádherně pracuje s hudbou, záběry na postavy střídané pohledy na déšť či stromy utvářejí melancholickou atmosféru a Guy s Felicity jsou úžasní, uvěřitelní a výběr herců zde prostě sedl dokonale. Ale krom vzbuzování emocí film vyvolává i nepříjemnou otázku, jestli pak stojí za to podlehnout letmému, avšak silnému popudu vášně, nebo setrvat na jistotě, která se bohužel ale stala již vyčpělou. A neodpovídá. Konec ani veselý, ani tragický nechává i po titulcích viset ve vzduchu dilema..."Pokud nám k úplnému štěstí chybí kousíček, máme se jeho nedokonalé podoby zdát kvůli příslibu oné chybějící části?" Kéž bych nikdy nemusel být v pozici Keitha nebo řešit pohnutky Sophie. A samotný název je tak nenápadným podtržením teskného tónu celého filmu. Nádech... ()
Zakázaná láska medzi otcom rodiny a studentke na vymennom pobyte, ktorá k nim príde. Ich vzťah sa začne rozvíjať až v poslednej polhodine. Je to veľmi minimalistické založené na pohľadoch. Za mňa nedotiahnute a tak na pol plynu, chyba spád. ()
Vzťahová dráma od režiséra Drakea Doremusa, ktorý ako vo filme Zamilovaní opäť obsadil do hlavnej úlohy Felicity Jones. Film začína scénou rodinného fotenia učiteľa Keitha s manželkou a dcérou. Po príchode študentky Sophie, ktorá je na výmennom pobyte sa vzťahy v rodine začínajú meniť. Film plynie pokojne a s nádhernou hudbou. Presne takýto druh vzťahoviek rada pozerám. Začínam milovať režiséra Doremusa. ()
Slova jsou někdy nadbytečná, matně popisná, nepostihující okamžik, v němž se tvoří lidské city a emoce. Cosi nadpozemsky tajemného, vznášejícího se v prostoru promlouvá do srdce člověka, a k tomu slova nestačí. Nicméně existují jiné prostředky, jež dokáží dostat diváka či posluchače do stejné magické atmosféry. Určitě již víte o čem mluvím. Ano, hudba a film pronikají, ideálně společně, touto hustou oponou a nesou pasivní zúčastněné do světa, o jehož hájemství ví pouze ti dva, u kterých propukne vzájemná spřízněnost, náklonost a duševní spojení. Breathe In se tedy s minimem potřebných slov vydává na cestu, kdy zprostředkovává divákovi vzácný zážitek. Díky spojení hudby, vyjadřující lidské emoce a nálady a obrazu, formou doteků a kradmých pohledů ukazuje to nepopsatelné, čistě emocionální a pocitové spojení dvou duší, které na sebe náhodně narazili a zjistili, že jsou jako jedno tělo. Není ale lehké zahodit všechno, co máme a milujeme kvůli někomu novému. Navzdory tomu, jak nádherná osoba Sophii je, jsem s Keithem v jeho konečném rozhodnutí souhlasil. Asi proto, že i já jsem svoji osudovou volbu již učinil a život jde přece dál, tak nač se vrácet zpět. Oceňuji herectví ústředního dua Pearce-Jones, krásnou hudbu a dokonalou kameru. Zůstávám o bod níže, protože se mi nelíbil vývoj postav v závěru filmu, ale jak půjde čas, nepopírám, že svůj postoj možná přehodnotím a půjdu na plných pět. 8*/10 ()
Spíš nežli o hudebním poutu je to o poutu svobodomyslnosti, touhy po změně a odklonu od triviality všednosti. Ti dva - Keith a Sophie jsou opakem Lauren a její matky, protikladem ustrnutí v hmotě a povrchnosti. Nic zásadního se nestane, ale visí to celou dobu ve vzduchu a to mě bavilo. Sophiina výjimečnost vynikla na pozadí Keithovy obyčejnosti a to spojení bylo příjemné. ()
Námět a zápletka: 6/10 ... Vizuální stránka: 6/10 ... Soundtrack: 6/10 ... Didaktický potenciál: 4/10 ... Celkový dojem: 7/10. ()
Hodně, hodně, ale hodně slabej odvar Amercký krásy. Asi ani nešlo o to, napodobovat ji. Přesto v podstatnejch rysech na tom jsou oba filmypodobně podobně. NEsvoboda s předstíraným americkým úsměvem tady nakonec vyhrála na plný pecky. Bohužel mezitím tvůrci nenechali naplno rozjet příběh, kterej by zvednul laťku týhle podívaný o pěknejch pár hvězd. Takhle i přes okouzlující Felicity a působivýho Guye za dvě. ()
Nedomyšlené postavy, které se chovají nepravděpodobně.___ Přitom šlo o tak osvědčené, snad stokrát omleté téma. Způsob, jakým s ním tvůrci naložili, by ale dokázal ukočírovat snad jedině Terrence Malick tak před deseti lety. 80% filmu jsou jen melancholické rozjímání a zamyšlené, nic neřešící dialogy u sklenice piva nebo na zahradní houpačce. Krásnými obrázky podkreslenými procítěnou hudbou se však nedá odvyprávět celý příběh. Přitom herci by měli co hrát, kdyby si scénárista uvědomil, že není fotograf. /65% ()
Uz jen kvuli tomu soundtracku kterej je sam o sobe impozatni.. ()
Reklama