Obsahy(1)
Vyvrcholení filmové ságy klasika ruského filmu Nikity Michalkova nezůstalo nic dlužné svému prequelu Unaveni sluncem 2: Odpor, jemuž nechyběla epičnost, svérázný tragikomický humor, ale i drastická obrazivost válečného lomozu. Film začíná průletem bitvou z komáří perspektivy, což charakterizuje způsob celého vyprávění, které ztělesňuje osobně pojatou vizi jedné lidské katastrofy. Válečné drama bylo nominováno jako národní zástupce na prestižní cenu americké filmové akademie Oscar pro nejlepší zahraniční film... Válečný hrdina Sergej P. Kotov, zvaný „Taťka”, pokračuje v nekončícím tažení coby člen trestní jednotky, degradován na řadového kriminálníka. Jeho dcera Naďa zase bezprostředně prochází hrůzami války z pozice frontové zdravotnice. Ještě je tu Kotovovův starý rival: Dmitrij A. Arsenťjev, zvaný „Míťa”. Vrtošivý osud svede všechny dohromady právě v okamžiku, když přichází pošetilý útok na nedobytnou citadelu obsazenou nacisty. Jejich setkání bude mít drastické následky – tak jako kdysi, v létě, roku 1936. (Česká televize)
(více)Recenze (38)
Film je ve všech ohledech správně ruský. Což se může líbit i to může člověka nemálo srát. Některé momenty jsou značně úsměvné. Jiné jsou natočeny s obrovskou bravurou. Ačkoli jsem neměl to štěstí válku absolvovat, tak si stejně troufnu myslet, že pan režisér vystihl tehdejší režim a smýšlení lidí v něm velmi dobře. Stalin je přirozený sympaťák a sympatiím neubírá na intenzitě ani pár kilo makeupu. Jeho čajové dýchánky jsou úžasné. Je zřejmé s jakým záměrem celá trilogie vznikla. Tento díl bych viděl na pěkné 3*. ()
Nemůžu si pomoct, ale i třetí pokračování mi sedlo, a vlastně mi sedlo hodně. I když jeto jiné než první film, hodně jiné, tak třeba hned úvodní scéna v zákopech je tak krásně rusky bizarní, že mě prostě dostala. A stejně tak i závěr celého filmu a vlastně i celé trilogie, která se mi celkově velmi líbila. ()
Jak jsem již psal, není tento příběh příběhem třetím, ale je to druhá část příběhu druhého. Správně by se to tedy mělo jmenovat "Unaveni sluncem 2 část druhá Citadela". Zajímavý je hned začátek. Zrození a průlet komára bojovou linií. CITÁT - Kupředu, zpátky ni krok......... Příběh Kotova jako člena zlodějské válečné brigády v 17 minutě je velice dojemný. Vlastně celá tato část příběhu je dojemná a smutná. CITÁT - Musíme přežít do konce války. Přinejhorším alespoň do dnešního večera.......... Také už chápu, kam se poděl ten rozpočet. Teprve tady v tomto příběhu je to znát. Je totiž kvalitnější. V šestihodinovém příběhu je ta kvalita poznat až ve druhé polovině. Zatím co byl první příběh komorně laděný v jednom dni, byl příběh druhý spíš parodie, tak ten třetí příběh je opravdu už válečné drama. Například porod na válečném poli je fakt síla (38 minuta). CITÁT - Pojmenuj to dítě Josef Visarionovič, ať kluk ví, kdo je tady blbec............ Chcaní a porod prostě nepočkají.......... Opravdu je tohle válečné psychologické drama a možná je to lepší než první film (Unaveni sluncem 1). CITÁT - Akorát na Mochovou nezbude náboj. Budeš ji muset zabít sekerou............ 127 minuta mi nesmazatelně utkví v paměti. Nebudu tu scénu prozrazovat, ale vidět ten film v kině rozhodně bych v tomto momentě začal tleskat. Kotov je tu prostě Bůh. Následné události to jen dokazují. Citadela je v plamenech a následuje nejromantičtější a možná i nejkrutější scéna ve filmu. Já se zde opravdu rozbrečel. Síla a jeden z nejlepších ruských filmů, co jsem kdy viděl. Příslib dalšího filmu je tu naservírován celkem nekompromisně, ale to už je jiný příběh.......... ()
Úvod s komárom a jeho preletom cez rôzne časti bojovej techniky ma trochu zaskočili. V duchu si vravím, že ruský maestro má čas na chujoviny a začal experimentovať. Oproti druhému dielu je Citadela najmenej akčná, je tu iba jedna bojová scéna, ktorej predchádza dobrá a úsmevná lekcia stratégie od opitého generála. Vďaka takýmto tupcom Rusi vyhrali vojnu...Tento tretí diel je podstatne lepšie naviazaný na prvý, oscarový diel a keď sa zamyslím, druhý, napriek tomu, že je lepší ako Citadela zrazu v sérii pôsobí ako zbytočný. Hromadná scéna pochodu na smrť s palicami mi pripadala dosť trápna, podobne ako záver s dcérou Naďou a mínou. Nadstavený záver som celkom nepochopil, neviem ako Kotov( Michalkov) v závere mínu vyriešil(podľa mňa nijako), pretože posledné minúty sa dajú vysvetliť aj ako sen. Tie sa ale zvyknú točiť trošku ináč. Aj vďaka takýmto krátkym momentom potom výsledok pôsobí prinajmenšom čudne. Je tu niekoľko dobrých momentov, ale stále platí, že sú skvelé ako scény sami o sebe, nie film ako celok. Michalkov je sympaťák, ale bohužiaľ, trochu prestrelil. Druhé pokračovanie ma navnadilo, ale záverečná Citadela vlastne iba potvrdilo moju myšlienku a názor na pokračovania, ktoré mali niesť úplne iný názov, rozprávať trochu iný príbeh a nemali mať nič spoločné s oscarovým filmom Unavení slnkom. Doteraz som mal za najdebilnejšie ruské meno "Šúrka" a tromflo ho ženské meno "Ňura", ktoré vo filme zaznie. V závere aspoň trochu poteší " Marfuška" z Mrázika. ZHRNUTIE: Unavení slnkom 100%, druhý diel Odpor 80%, tretí diel Citadela 60%. ()
Ruská duša v sebe obsahuje: patetickosť až na pôdu, vlastenectvo non plus ultra, absurditu, poetiku, surrealizmus (nadšenie z experimentu v ruskom umení po nástupe komunizmu pretrváva), ignoráciu jedinca a ľudského života vôbec (vlasť na prvom mieste). Toto všetko miesi Michalkov v tretej časti zmätenej trilógie Unavení Slnkom celkom zručným spôsobom. Ak však divák akceptuje ruskú dušu a jej prečudesné zákruty a protirečenia, celkom užije si aj túto jazdu. Pretože v porovnaní s druhým dielom trilógie mala Citadela hlavu aj pätu. ()
Reklama