Režie:
Martin FričKamera:
Ferdinand PečenkaHudba:
Roman BlahníkHrají:
Jindřich Plachta, Jaroslav Marvan, František Vnouček, Miloš Nedbal, Jaroslav Průcha, František Kreuzmann st., Ludvík Veverka, Vojta Novák, Jarmila Holmová (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Profesor přírodopisu Matulka, starý mládenec a věčný suplent, si z přehnané svědomitosti ani v pokročilém věku netroufá složit poslední státnici. Stále se mu totiž zdá, že ještě něco nezná, a tak by snad bez diplomu odešel i do penze. Naštěstí jsou tu jeho studenti, kteří sice dávají dobráckému učiteli pěkně zabrat, ale po nezodpovědné klukovině s bouchacími kuličkami, kdy se Matulkovi udělá špatně, se vzpamatují a s pomocí mladého profesora, někdejšího Matulkova žáka, připraví šlechetnou lest. Pod záminkou nákupu k doplnění školní entomologické sbírky ho vylákají ke zkoušce u laskavého profesora Vondráka. (TV Nova)
(více)Recenze (490)
Upraveno v červnu 2020. Cesta do hlubin študákovy duše, to je neškodné škádlení s nostalgicky odlehčenou vzpomínkou. Po satiře Jaroslava Žáka ze Školy základ života zůstal jen bílý kapesník a z volného filmového pokračování Martina Friče se tak stává situační veselohra o věčných a vděčných svárech studentstva s učitelským sborem. Občas v melancholickém rozjímání poukáže na neblahé tíže studentského života, důraz je kladen na laskavost a pochopení, smiřuje, usmívá se na kolemjdoucí a žádá vzájemné porozumění. Cesta do hlubin študákovy duše karikuje stereotypy a raduje se tak vzájemnou slovní inzultací ve sveřepém souboji. Hlavní studentskou postavou je Jan Vaněk (zajímavý Rudolf Hrušínský), septimán a nadějný klavírista v depresi z otcových nároků. Zde melancholická nálada vzpomínek požaduje empatii. Hlavní učitelskou postavou je Matulka (vynikající Jindřich Plachta), učitel přírodopisu v ostychu ze závěrečné zkoušky na profesora. Lidská ušlechtilost bývá často v hurónském chvástání vysmívána, přesto sklízí zaslouženou odměnu. Důležitou postavou je Petr Voříšek (sympatický František Vnouček), mladý a nově příchozí profesor na reálné gymnázium. Pokrok idejí, vzájemného pochopení a shovívavosti, ideál povstává. Výraznou postavou je Vojtěch Kulík (velmi příjemný Ladislav Pešek), septimán a vášnivý fotbalista s poruchou učení. Nedostatek studentského nadšení a status průšviháře se musí vykoupit výstavním dobrým skutkem. K výrazným postavám patří Vobořil (velmi dobrý Jaroslav Marvan), přísný profesor matematiky a nervní třídní učitel septimy. Neúspěšné studentské kvalifikace v pololetí jsou zdrojem napětí. K výraznějším zde patří také Šeda (pozoruhodný Miloš Nedbal), štěkající profesor francouzštiny, byť je jeho bouření jen lehkým únikem z trápení studentů. Z dalších rolí: vždy vzpřímený a v tanečním dozoru pečlivý profesor tělocviku Tuřík (František Kreuzmann st.), třídní tercie a nevhodně vyrušený profesor chemie Kahuda (Ludvík Veverka), sběratel zajímavostí a shovívavý profesor fyziky Rabiška (Jaroslav Průcha), pokojný ředitel gymnázia (Karel Veverka), dobromyslný školník Peťule (Ferenc Futurista), vždy snaživý septimán Mazánek (František Filipovský), vášnivý čtenář a septimán Antonín Peterka (R. A. Strejka), premiantka septimy Zdeňka Chalupová (Jana Ebertová), kolektivem usazený septimán Pošusta (Vilém Pruner), v nešikovnosti káraný tercián Josef Ždimera (Vladimír Salač), Matulku zkoušející univerzitní profesor dr. Vondrák (Vojta Novák), či synovým prospěchem nespokojený Vaňkův otec (Gustav Hilmar). Cesta do hlubin študákovy duše jsou škádlivé hrátky studentského věku s tím osvobozujícím odstupem času s nánosem smířlivosti a humoru. Jeden z nejčastěji uváděných pamětnických filmů pobaví i v novém tisíciletí. ()
Tohle je opravdu vybroušený diamant naší předválečné komedie, který s dobou neztrácí a už asi neztratí nic na svém lesku. Ten film opravdu nemá chybu, ale to snad všichni tady vědí :-) ()
Dokonalá komedie se spoustou parádních hlášek, nezapomenutelných gagů a skvělým Ladislavem Peškem. "Ňákej Kulík, to je plajer..." ()
Jeden ze dvou přepisů knih pana Žáka - ani nevím, který z nich je lepší. V každém si najdu svoje oblíbené scény a oba jsou skvěle natočené. A navíc nestárnou. Jako studentka si občas říká "jo, tohle znám" :-). ()
Cestu mám daleko raději než Základ Života. Možná kvůli tomu scénáristicky důstojnějšímu konci. Ale to není až tak důležité, hlavní je ta idyla zuřivého boje studentů s profesory a především laskavý Jindřich Plachta. 80% ()
Nepřímé pokračování Školy, základu života se rovněž inspirovalo zápisky profesora Jaroslava Žáka, některé role v něm hrají stejní herci, opět nechybí pamětihodné momenty („Jaktože prcháte sám? Prchat se musí hromadně.“) a je to opět příjemný způsob jak zavzpomínat na školní léta. Pro všechny bývalé či současné študáky je to „must see“ záležitost. 80% Zajímavé komentáře: Eddard, dobytek ()
Narozdíl od Školy má tento snímek i výrazně sociální náboj nejen v osudech Matulky, který se bojí na zkoušku (protože přirozeně nemá ještě všechno prostudováno ;-) ale hlavně v hudebně nadaném studentovi v podání Rudolfa Hrušínského, jenž odejde z domova jen kvůli své milované hudbě. Nezapomenutelné jsou scény se čtením pod lavicí a František Kreuzmann nemá tak zápornou roli...je tady docela sympatický :-) ()
Klasika všech klasických veseloher. Spolu se Školou, základem života tvoří nezapomenutelnou dvojici perel mezi filmy z období před počátkem 2. světové války. ()
Podle mě lepší (o malý kousek, ale prostě lepší) než další Fričův film z prostředí školáků a učitelů, Škola základ života. Výkony jsou opět výborné a celý film je vyvážený bez zakolísání čerpá humor ze zdí školní budovy a pokaždé se dokonale trefí do vkusu každého diváka. Škoda, že dnes nemůžeme sledovat komedie podobných kvalit a musíme být rádi za teenegerské komedie s maximálně 3 vtipy na hodině a půl. kam až jsme to klesli... ()
Co k tomuto filmu dodat - spolu s filmy Skola zaklad zivota a Marecku, podejte mi pero trojice absolutne dokonalych filmu ze skolniho prostredi. A ty uchvatne herecke vykony ..... no jedna basen. ()
Scénář: Jan Kaplan, Jaroslav Žák .. Klasika československého předválečného filmu. Nestárnoucí humor a zábava ještě pro mnohé generace. ()
Menej vtipnejsie ako Skola zaklad zivota, o to ale viac socialnejsie. Krasne sa na to pozeralo a sentiment, ktory ma premohol sa naozaj neda opisat... Spomenula som si na moju milovanu babicku, na jej rozpravania z 8-ročneho realneho gymnazia, z jej studentskeho zivota, ktore vo mne vzdy vzbudia pocit, ze mat stroj casu by nebolo na zahodenie :) (Videne 27.8.2010) ()
Perfektni komedie ze skolniho prostredi, ale precejen znam lepsi. Film je hlavne zajimavej hereckym obsazenim, obzvlast mladej Hrusinsky a Filipovsky potesi, ale za pozornost stoji i ostatni. Sem tam je ve filmu nakej perfektni vtipek, ale jindy to ma zase sem tam hluchy mista, takze to na 5* nebude. ()
Stále svěží a neuvěřitelně vtipný film i po těch dlouhých letech. Film který se nikdy neokouká. Obdivuhodné a nadčasové dílo, a zcela jistě to nejlepší z konce 30 let. Nejlepší jednoznačně Plachta jako starý profesor Matulka, ale i ta nejposlednější role byla nádherná, každý tu dostal poměrně velký prostor předvést se. "Pane profesore, dneska jste slavnější jak Plánička". "Voříšku, Voříšku, co to je, co to má znamenat":-)? Cestu mám ještě o něco raději než tu první známou klasiku "Školu základ života". ()
Fričova klasika a Plachtův nejlepší film... ()
Pro mě jeden z nejlepších předválečných filmů. Martin Frič natočil dnes již kultovní film s celou řadou nezapomenutelných hlášek, gagů a skvělých dialogů. Do toho spoustu skvělých herců v čele s Peškem, Plachtou a Marvanem. Perla z československé předválečné doby. ()
"Kozinova věta zní: Lomikare, Lomikare, zvu tě na boží súd ... hin se hukáže." Studenti zkrátka byli, jsou a budou hrozná verbež, takže zakopnout ve škole o srandu není vůbec žádné umění. Každý tak má vzpomínky na nějakou tu lotrovinu a proto septimánům rozumí. Mne tedy pobavil přísný učitelský sbor, Kulíkova francouzština, šejk Peterka, prchající Mazánek i nevědomě zkoušený profesor Matulka, ale párkrát jsem přitom zakopnul o nějakou tu přestávku v zábavě, což mi může dosvědčit i Žlutý ďábel po dvaceti letech. ()
I po tolika letech je tento styl humoru pro české filmy stále typický. Dospělí lidé (myšleno herci) v lavicích, hrající si na nezbedné studenty, satira, nadsázka, typičtí učitelé, jak si je můžeme pamatovat i my... Jen o té duši studentově jsme se toho příliš nedozvěděli. Z dnešního pohledu už se smíchy popadat za břicho budou možná jen pamětnící, avšak naopak leckdo může zatlačit slzu nostalgie, žub času se tedy na tomto, od Československé tvorby neoddělitelného, filmu nepodepsal jen negativně. Stejně si ale myslím, že Cesta do hlubin študákovy duše je mnohem více "pouze" příjemná, než dokonalá. 7/10 ()
Škola základ života je lepší, ale to nevadí. I tohle ujde jako sonda do dob, kdy mělo i školní výtržnictví jistou úroveň. Zajímalo by mě, jak je to zidealizované (ostatně ve zbytku Evropy probíhala válka, po které tu není ani památky), a jak se ve své době chovali žáci a učitelé doopravdy. ()
Mě tyhle starý komedie nějak nedokážou rozesmát, takže se jim vyhejbám, ale tohle je tak provařený, že jsem tomu neuniknul. Já sice chápu, že někdy před 70-ti lety se u toho lidi nejspíš váleli smíchy, ale mně to prostě v dnešní době nic neřiká. Ve filmu se našlo opravdu jen několik málo momentů, který bych považoval tak za lehce zábavný. Navíc na mě působí dost blbě to, že 30-ti letý herci, hrajou pubertální študentíky. Celkově mě ten film spíš dost nudil a navíc mi nějak dohromady splývá s filmem Škola, základ života. ()
Reklama