Režie:
Anurag BasuScénář:
Anurag BasuKamera:
S. Ravi VarmanHudba:
Pritam ChakrabortyHrají:
Ranbir Kapoor, Priyanka Chopra Jonas, Ileana D'Cruz, Saurabh Shukla, Roopa Ganguli, Ashish Vidyarthi, Jishu Sengupta, Haradhan Bannerjee, Akash Khurana (více)Obsahy(1)
Hluchoněmý Barfi se zamiluje do dívky jménem Shruti, která se však na nátlak rodiny provdá za „zdravého“ společensky zajištěného muže. Po mnoha letech se pár setká znovu, ale Barfiho srdce už patří jiné ženě, která se mu nešťastnou náhodou ztratila. Spolu se Shruti se ji pokusí najít a zároveň tak opět prověří i vlastní city. Okouzlující romantický snímek, inspirovaný poetikou filmů B. Keatona nebo Ch. Chaplina, dokládá, že pravá láska nezná společenských mezí ani
kategorií „normálnosti“.
(MFF Cinema Mundi)
Recenze (21)
Trochu Chaplinovsko-Hulotovské grotesky + francouzské atmosféry + Amélie + krásný němý Ranbir + Miss India/ World v roli autistické holky - to vše v trochu spletité a indicky netypické pohádce (žádný zpěv, tance málo, chybí happyend v plném slova smyslu). Je to super a je to celý na youtube, dokonce s anglickými titulky! ()
Strašně mi chybí v současné kinematografii vizuální gagy a groteska. A mám pocit, že to byl schopný zreplikovat akorát Jackie Chan a to už je docela dlouho. Tohle je prostě indická romantická pocta Chaplinovi, Busteru Keatonovi a Haroldu llodovi s přímými citacemi. Proč to prostě nenapadlo někoho v Hollywoodu? Prostě něco jako Hugo Cabret od Scorseseho, akorát s groteskou. Hlavně je to parádně vymyšlené, protože je ústřední hrdina hluchoněmý a fakt si s tím film krásně hraje. Možná to má jak je u Indů zvykem až moc vrstev. Co jsem v titulcích koukal, že tam hrála Priyanka Chopra, vůbec bych jí nepoznal. Škoda, že na západě je jenom za ozdobu a ona umí i hrát. Byl jsem nadšený 9/10 ()
Indie letos do oscarového (textový editor zarputile přepisuje na ovarového) klání vyslala „Bollywood“. V hlavní roli Priyanka Chopra, a… dál zajisté nemusíme pokračovat. Chcete-li čistoskvoucí záběr, pusťte si film z Bombaje. Podmanivá hudba, nádherné tváře, srdcervoucí lovestory, trocha duhy a několik záběrů ve slunečním svitu, nikde ani smítko. Otravná stopáž. Takhle to v Bollywoodu bylo a bude. A tentokrát i groteska. kult pro Cinema Mundi, 2013. ()
Film se vyznačuje líbeznými záběry na čajovou krajinu doprovázenými líbivou hudbou, která se ale opakuje, až omrzí. Výborně autoři využili Barfiho hluchotu, když divákovi i ostatním postavám je jasné, že se něco děje, ale Barfi neslyší ani, když se mu nějaké drama odehrává přímo za zády. Skvělým nápadem bylo vrátit se v některých částech snímku do grotesky, kterážto taky byla němá, a Barfiho blbnutí opravdu baví. Třeba fígl, jak utéct policii za pomoci zrcadla, je brilantní. Film si vystačí bez dialogů v dlouhých sekvencích, i v těch, které nejsou groteskní, a funguje neskutečně skvěle. --- Něžně dojímavý je postupně rostoucí cit mezi hluchoněmým mladíkem a mentálně postiženou dívkou. ______ Na škodu byla přílišná stopáž snímku, podivné přeskakování v čase, které je nepřehledné a taky zamotaná až chaotická zápletka s několikanásobným únosem. /27. 7. 2017/ ()
Galerie (25)
Zajímavosti (4)
- Ranbir Kapoor, ktorý stvárnil hlavnú postavu, bol prvou a zároveň jedinou voľbou pre rolu Murphyho - Barfiho. (MikaelSVK)
- Väčšina z popredných herečiek Bollywoodu odmietla vedľajšiu úlohu Shruti Ghoshovej, až sa po dlhých vyjednávaniach dospelo k herečke menom Ileana D'Cruz. (MikaelSVK)
- Než film začne, je možné počuť hlas hluchonemej hlavnej postavy, herca Ranbira Kapoora, a to počas varovania o škodlivosti fajčenia a tabaku. (MikaelSVK)
Barfi je dalším dokladem toho, že Bollywood není jen do sebe uzavřená filmová enkláva zcela podřízená indické kultuře a stamilionovému, z velké části negramotnému publiku. Čím dál častěji se objevují snímky, které čerpají z hollywoodských vzorů a otevírají se tak západnímu publiku, pro nějž jsou srozumitelné i snesitelné. Méně často se v dílech odráží evropská filmová tradice následující stopy Sathádžída Ráje. V Barfim se podařilo poměrně úspěšně spojit obě linie - vědomě čerpá ze stále úspěšné a celosvětově přejaté šarmantně-pitoreskní linie započaté Jean-Pierrem Jeunetem a tu obohacuje o smršť gagů němé americké grotesky i o postupy klasického melodramatu. Vše je doplněno pestrobarevným vizuálním ohňostrojem a žánrovou hybridností, v nichž se země vzniku rozhodně nezapře. Příběh hluchoněmé čisté duše, její nešťastné lásky a nalezení citové jistoty a upřímnosti u autistické dívky, zasazený do malebného "mezinárodního" prostředí Darjeelingu, je od prvních záběrů okouzlující, nápaditý a velmi dynamický. Chaplinovská hlavní postava, neustále se pohybující na hranici životního elánu a jímavé sentimentality v Kapoorově vyjimečném hereckém podání jednoduše fascinuje. Když se k ní v reminiscenci na slavného Kida přidá rovnocený partner v podobě mentálně zaostalé dívky, dávající v řadě momentů vzpomenout na legendární Gelsominu ze Silnice, člověk ztrácí odstup úplně a je schopen snímku leccos opustit. Miss World Priyanka Chopra zde předvádí výjimečný herecký výkon, když ve svých třiceti letech zcela autenticky ztvárňuje nezletilou dívku, která nikdy nepřestane být bezbranným dítětem. Pomineme-li ale velmi silnou hereckou složku a neustále přítomný podmanivý esprit, vyjeví se řada problematických bodů. Stopáž je vzhledem k jednoduchosti příběhu natažena, čemuž přispívá komplikovaná narativní výstavba, která vyznívá spíše samoúčelně, i když se v ní rodí jisté napětí a zvyšuje závěrečné emoce. Vyprávění je nevyvážené v tom, že je slepencem tří žánrově i náladově odlišných příběhů - magické romance s hořkým koncem, jímavého dramatu o spříznění dvou osamělých duší a temnějšího detektivního příběhu s vyšetřováním podivného zločinu. Když k tomuto hybridu přičteme ještě nepřeberné množství komických vsuvek, mnohdy přímo kopírujících slavné groteskové scény (Barfi probouzející se na klíně sochy v okamžiku, kdy je veřejně odhalována) a honičky, nenapadne nás nic jiného, než představa přeplácaného dortu. Naštěstí se režií daří roztříštěnost celku dostatečně zahladit, dát snímku přirozené plynutí, jednotlivé žánrové linie zařadit do souvislého a přehledného celku s jasným směřováním. Všechny narativní rozpory nachází jakési "smíření" ve vrcholně sentimentálním závěru "po mnoha letech", kterému se podaří vyždímat emoce do naprostého sucha. Poté, co divák v rozmáchlém příběhu s postavami prožil, však tento vrchol přináší jakési zadostiučinění. Navíc v rámci chaplinovské tradice a krystalicky čistých žánrových modelů (které i přes smíšení neopouštějí své hranice) nemá smysl jej odmítat. Indická kinematografie má svá specifika a to, co je již v západní kinematografii překonané či nemístné, zde přetrvává v původní síle a čistotě. A právě v tomto "přežívání" lze v současné postmoderní době vnímat nezvratné hodnoty, které by bylo škoda nechat vymizet. (Cinema Mundi 2013) () (méně) (více)