Režie:
Krzysztof KieślowskiKamera:
Sławomir IdziakHudba:
Zbigniew PreisnerHrají:
Juliette Binoche, Benoît Régent, Florence Pernel, Charlotte Véry, Hélène Vincent, Philippe Volter, Claude Duneton, Hugues Quester, Emmanuelle Riva (více)Obsahy(1)
Posledním významným filmovým projektem polského režiséra Krzysztofa Kieślowského byla volná trilogie Tři barvy, která vznikla ve francouzsko-polské koprodukci. Společně se scenáristou Krzysztofem Piesiewiczem se v ní inspiroval barvami trikolory a heslem francouzské revoluce Volnost, Rovnost, Bratrství. První částí je film nazvaný Tři barvy: Modrá. Jeho hrdinka Julie při tragické autonehodě ztratí muže, úspěšného skladatele evropského formátu Patrice a dcerku Annu. Julie utrpí silný psychický šok a uvědomí si, že ztrátou rodiny přišla o všechno, na čem jí záleželo. Pokouší se začít svůj život znovu, ale v anonymitě. Chce se tak osvobodit od všech věcí: majetku i vlastní minulosti. Její jediný kontakt s bývalým životem představuje Patriceův asistent Olivier, jenž je do Julie už dlouho zamilován. Aby ji vytrhl ze samoty a izolace od vnějšího světa, rozhodne se dokončit Patriceův "Koncert pro Evropu". Krok za krokem se snaží pomoci Julii zbavit se všeho, co ohrožuje její svobodu... Film získal Zlatého lva a Volpiho pohár za ženský herecký výkon Juliette Binocheové, na 50. MFF v Benátkách a pět Césarů (režie, nejlepší herečka, kamera, hudba, zvuk) za rok 1993. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (248)
Stejně jak nemám rád Tarkovského, nemám rád ani Kieslowskeho, kterej mi ho připomíná. A tento film to jenom potvrdil. Nic mi to nedalo, i když jsem od toho ani nic nečekal. Když už to má být příběh ze života, tak očekávám trochu přirozené chování hrdinky, ale i když nevím, jaké to je, tak pochybuji, že by někdo byl takový jako ona. Oponujte, že kdyby byla nezajímavá, tak nemá cenu točit o ní film, ale ona pro mě fakt byla nezajímavá. Ale někomu se to asi očividně líbí ()
Rozhodne velmi prijemne prekvapeni. Cekal jsem typicky evrospkou nudu, ale tenhle film s vybornou Juliette Binoche me napsrosto strhnul a bavil od zacatku do konce. Skvela kamera, barevne ladeni, hudba , herecke vykony. Dokonalost sama, i kdyz za pet hvezd to neni. ()
Nominace na 3 Zlaté glóby, 19 dalších ocenění a 7 nominací. ()
Neskutečně silné, přirozené a krásné. Juliette Binoche je naprosto neskutečná. ()
Jsem zvědav, co přinesou ostatní barvy. Modrá je dobrá, dobrá je spíš průměr. Celý film je natočen v atmosféře jako stvořené pro divácký filmový klub na čt2 - ponuré, pesimistické, bez elánu. Co zaujalo mě byl fakt, že se celý film točí vlastně kolem hudby a tak nejlepší pasáž byla nakonec při dokončování hudby pro Evropu, sladění a zaměňování nástrojů .... to bylo pro mě zajímavé, bohužel jako celek mě film příliš neoslovil...možná pro melancholické povahy by mohl být kultem, já jsem spíš extrovertní typ. ()
Důkaz toho, že za hodinu a půl jde na plátně vytvořit opus těžké váhy. Uspokojení najdou všechny citlivé a hloubavé povahy a ti, kteří se pídí po opravdu kvalitních filmech. ()
. . .u žádného jiného filmu mě tak nemrazilo. . . - - - úchvatná hudba, v určitých kontextech děsivě děsivá, nádherně nádherná - - - jsem vysátá, vyprahlá, vyždímaná. . . ale krásně. . . 9/10 ()
Hodně niterné, křehké, prchavé a přitom mimořádně intenzivní. Film jako milostný dotek, dalo by se říct. Důležitější než formálně dokonalá kamera je pro mě spousta mravenčí práce se zprostředkováním emocí navenek uzavřené hrdinky – úzkostné zaměření na obrazové detaily, hudba přirozeně prorůstající dějem i jednotlivými scénami, neobvyklé střihové postupy (zatmívačky uprostřed záběrů jako vnitřní ustrnutí). Navzdory chmurnému tématu a studeným barevným tónům výsledný dojem pozitivní, hřejivý. Na DVD báječné bonusové rozhovory: Kieślowski se stopkami v ruce hledající tu správnou kostku cukru, která nasákne kávou přesně za 4,5 vteřiny; Juliette Binoche a její vzpomínka na úsměv v posledním záběru, který vlastně nebyl, nebo možná ano? Film v pravém slova smyslu krásný, ke kterému se rád vrátím a možná si u mě časem vyslouží i tu pátou hvězdičku. ()
Pokud se někdy říká, že "modrá je dobrá", tak tento Kieślowského film je vážně hodně dobrý. Pokud jde o samotný modrý vizuál, tak ten mě třeba dostal, když se hlavní hrdinka opakovaně ponořuje a vynořuje do/z vod bazénu. Tento akt jakoby symbolizoval jakousi očistu, kterou si Julie po tragickém úmrtí svých nejbližších naordinovala. Očistu od všeho, co ji připomíná, jak doposud žila. "Obětí" téhle očisty má být i hudba jejího zesnulého manžela Patrice. V téhle hudbě je však síla, stejně jako v lásce a ve vztazích obecně, ač si Julie myslela, že nic z toho již do svého života nepustí. Závěr filmu, kdy za tónů Patricovy grandiózní hudby sledujeme, jak jednotlivé dějové linky filmu dospívají ke svému šťastnému vyústění, mě naprosto odzbrojil. Takže za mě 100% zážitek. A "zkuste při tom zakašlat...." ()
Preisnerova hudba skutečně na člověka útočí jakoby silou smutné vzpomínky na milovanou osobu. ()
Do detailu promyšlený snímek Krzysztofa Kieślowského, právě asociace a mnohovýznamovost dávají filmu nezaměnitelné kouzlo. Hluboká zpověď ženy, která přišla ze dne na den o to nejcennější, rodinu. Smutek, samota, vyrovnání se ztrátou jsou ústředními tématy, která zanechávají v divákovi silné emoce. Juliette Binoche se perfektně ztotožnila se svoji rolí a její herecký výkon je pastvou pro oči. Za mě suverénních 5*. ()
Prvý film Kieslowského Trikolóry, minimalistická psychologickoá dráma charakterizovaná maximálnou striedmosťou výrazu, by azda mohla pôsobiť chladne, keby jej mimoriadnu emocionalitu nedodávala hudba Zbigniewa Preisnera. Odmenou vnímavého diváka je tu krása a mrazivý pocit. ()
Toto umělecké selhání je pro mě nepříjemným z toho důvodu, že začínám pochybovat i o předešlých dílech autora a zpětně v něm hledám náznaky pozdějšího selhání. Kieslowskieho filmy mi kdysi zásluhou televize přinesly nový pohled i úlevné poznání, že člověk nemusí být nutně nenormální jen proto, že nedokáže obsáhnout svůj duševní svět optikou zhovadilostí servírovaných televizí koncem 80. let. O to smutnější a nesnesitelnější je pro mě pozdní setkání s jeho trilogií barev, z nichž hned ta první, Modrá, je kýčem pro mě nejnesnesitelnějšího druhu - předstírajícím cosi hluboké, ušlechtilé a můj ty smutku, dokonce i umělecké. Představuje onen typ produktu, který milují sváteční konzumenti umění, pro které jsou jinak artové filmy příliš náročné a nesrozumitelné. V případě filmu Modrá tito konzumenti s překvapením zjišťují, že je film nejen nenudí, ale že je jim dokonce blízký. Neboť pod vší tou intelektuální parádou tepe srdce kýče. Vše je tu krásně bezpečné a útěšné. Už samotný námět filmu, smrt velkého hudebního umělce, zavání čímsi podezřele vznosným a zároveň dokonale dutým. Současně není jasné, v čem že ta velikost umělce spočívala, když z faktických náznaků vyplývá, že to byl celkem obyčejný chlapík (v závěru zazní úryvek opusu tohoto umělce a opravdu zní spíš všedně než tajemně geniálně). Hlavní hrdinka, vdova po zmíněném géniovy, pak po celou dobu vznešeně trpí a s nepopiratelným gustem se sama v sobě hnípe. Absence hovna je tu absolutní. Všichni jsou tu samozřejmě dobře finančně zajištěni, přístup do tohoto světa mají pouze umělci, přemýšlivý či vzdělaní lidé. I ten žebrák na ulici vypadá, že má minimálně doktorát. Je to intelektuální nebe vzdálené všemu nízkému, laboratoř ve které probíhá přesně vyměřená chemická reakce ušlechtilých vášní. Nakonec by to mohlo být i celkem stravitelné, kdyby se vše nebalilo do silných pojmů a netvářilo se přepjatě tragicky. Tento film nenatočil Kieslowski-režisér, ale Kieslowski-instituce. ()
Úvodná časť voľnej trilógie je plná nádhernej hudby, citov a hlavne pohľadov do duše ženy, ktorá hľadá slobodu a voľnosť v anonymite, ale nachádza ju nakoniec tam, kde ju hľadať nechcela. ()
V noci mezi 9. a 10. lednem jsem tomuto filmu příliš nerozuměl. ()
Sytě protkáno modrou konturou temných odstínů. Vláčný film.. 70% ()
Tohle je prostě dokonalá filmařina. Nádherná Juliette Binoche. Při záběru na kostičku cukru ponořenou do kávičky mne mrazilo (už to tady myslím někdo psal). Tento díl barevné série jsou spolu s Dvojím životem Veroniky moje nejoblíbenější od naprosto geniálního poláka s těžko vyslovitelným jménem :) ()
Modrá je nejlepší z celé trilogie, Bílá nejzábavnější a Červená nejzajímavější (..s parádním koncem). Dohromady tvoří tento triptych dokonalý filmový celek, který nemůže divácky zklamat a který rozhodně stojí za vidění. Modrá ****1/2, Bílá ***1/2, Červená **** - abych byl konkrétní a přesný;) ()
Pro mě velice sympatická herečka, která ztratila během dopravní nehody svou dceru s manželem a přestala mít chuť do života. Modrou barvu jsem viděl až po červené a musím uznat, (ikdyž v hodonocení tady na csfd.cz je tomu jinak) že modrá je lepší. 65% ()
je modrá ()
Reklama