Režie:
Travis FineKamera:
Rachel MorrisonHudba:
Joey NewmanHrají:
Alan Cumming, Garret Dillahunt, Frances Fisher, Gregg Henry, Jamie Anne Allman, Chris Mulkey, Don Franklin, Kelli Williams, Mindy Sterling, Miracle Laurie (více)Obsahy(1)
Emóciami nabitý príbeh z Kalifornie koncom sedemdesiatych rokoch o štrnásťročnom, mentálne hendikepovanom mládencovi Marcovi, ktorý bol po tom, čo jeho matka bola odsúdená na tri roky väzenia za prechovávanie drôg, umiestený do ústavu so sociálnou starostlivosťou. Ihneď po príchode do ústavu však z neho utiekol. O jeho poručníctvo prejaví záujem homosexuálny pár - talentovaný právnik Paul (Garret Dillahunt) a barový umelec Rudy (Alan Cumming). Marco získa rodinu, akú nikdy nemal. Keď však na verejnosť vyjde pravda o nekonvenčnom vzťahu jeho poručníkov, musia obaja muži začať ťažký a náročný boj proti autoritám a predsudkom spoločnosti, aby získali chlapca späť do svojej opatery. (sochoking)
(více)Videa (1)
Recenze (23)
Koncom sedemdesiatych rokoch v Kalifornii si do svojho poručníctva chcú vziať dvaja homosexuáli 14- ročného chalaniska s Downovým syndromom, na ktorého matka sere a navyše bola zabásnutá za prechovávanie drôg. Avšak po tom, ako pravda o ich nekonvenčnom vzťahu vyjde najavo, začne v súdnej sieni tvrdý boj o jeho získanie do opatery. Je to emociami nabitý film a zároveň ľahko stráviteľný, čo je v skutku, podľa mňa, ideálna kombinácia na spríjemnenie si piatkového večera s vypnutým mozgom. Či už s pivom, alebo bez piva, to je úplne jedno, pretože to, že ide o homosexuálny pár (pre tých s predsudkami) vôbec, ale vôbec nevadí. ()
Vítězný film Ceny diváků na Mezipatra 2013. Ačkoli je to film s opravdu širokým resjtříkem klišé a obvyklých mezních situací, jako by příliš explicitně ideologický a výchovný, bylo to v hranicích mé tolerance a neurazilo mě to ani omylem. Konec jsem očekávala, takže výbuch emocí se nedostavil, ale za to jsem celkem ráda, nerada bulím v kině:) Trochu mi tam falírovalo, že příběh byl z osmdesátých let a několikrát mě napadlo: tohle se snad už dneska nestane... ale nakonec já o tom nic moc nevím, třeba se to děje pořád. Nedávno jsem podepisovala nějakou petici za možnost pro homosexuální páry adoptovat dítě, takže určitě ještě není všechno tak, jak by mělo být. Nejvíc jsem se těšila na Alana Cumminga, kterýho jsem si zamilovala coby Kurta Wagnera v X menech a nezklamal mě ani tady, kdy jsem ho konečně viděla i bez makeupu. Sice nebyl modrej a neuměl se teleportovat, ale přesto byl strhující a magickej, předvedl skvělý herecký koncert, kdy jsem mu věřila každý pohled a každý slovo, pohyb, tón hlasu..prostě všechno. Jeho partner mi přišel jako herec jiný ligy, což asi je, ale nebylo to zase až tak tragický. Taky mě pobavilo, jak v té době vypadali transky - místo depilace návleky tělové barvy, chlupatá podpaží a pod.V tomhle tedy určitě shledávám velký pokrok:)) Takže s loňským vítězem spokojenost, který film asi vyhraje letos? ()
Film bez scénáře, postrádající konflikt či nosnou a tíživou myšlenku. Celé je to jen o slzách a nutno říci, že vizážisté odvedli výtečnou práci. Oba chlapci měli oči rozkapané na jedničku. Bohužel to je to jediné, čím jsou postavy zajímavé. Jejich gumovost s naprogramovaným charakterem (černá a bílá - jen na srozumněnou) byla ubíjející a neslučitelná se sledovatelností. Ale více jsem nečekal, film jede v zaběhlé a úspěšné šabloně a ve výsledku se na něj nemůžu zlobit. Je tak plochý a průměrný, že diváka ani nedokáže rozčílit. Dojímači a empatici od počítačů dojdou diváckému uspokojení, vykolejí je svět "toho zlého systému", utrousí nejednu slzu během dojemných domácích videí nebo příšerných songů odrecitovaných Alanem C. a (pod)průměrných klavírních variací, ale vůbec se nepozastaví nad minulostí pana Donatella coby gay prostituta (než mu anděl s downovým syndromem změní myšlení), který sem tam, na parkovišti, pokouří citově nevyrovnaného právníka. Navíc jsem ve filmech alergický na dvě věci - hlášky typu "Jsme jediní v celém vesmíru, kdo dokáže dát tomuto retardovanému, otylému chlapci cit a lásku" a zadruhé samotná podstata existence tohoto chlapce (změnilo by "zdravé" dítě smysl?) ve filmu, nepůsobí jako plnohodnotná postava, ale jen jako prostředek - domácí mazlíček a to se mi prostě hnusí. A na dopisy v závěru už nemíním plýtvat slovy... Zbytečnost (film i tento komentář) ()
Slusne zahrane, chvilemi usmevne drama o homosexualnim paru, ktery se snazi adoptovat zanedbavane a nemocne decko fetacke sousedky. I kdyby se film odehraval v soucasnosti, neprobihala by adopce snadno, ale tim ze se pribeh odhehrava v 70.letech, museji oba predstavitele celit predsudkum, nepochopeni, pohrdani a mnoha tezkostem. Mirne nadprumerne. ()
Co bych tak mohla vypíchnout krom postřehu, že jsem už viděla mnohem hezčí transky, než je Alan Cumming? Ono tam vlastně bylo vůbec osazenstvo jako blázen - plačka Rudy, právník - takovej hovňousek, plus otylý dowňák ze sousedství - a ti prosím v sedmdesátých letech minulého století toužili vytvořit něco, jako rodinu... a vtip je v tom, že jsem si dovedla představit, jak s nimi příjemně trávím nějaké to uslintané odpoledne... A ač obyčejně nefandím záměrům homosexuálních párů pečovat o dítě, tady nebylo v podstatě co zkazit, naopak... Film o soucitu a touze pomoci, ať to stojí, co to stojí, je zároveň i příběhem o odvaze jít za svým štěstím - proti všem... Už zbývá jen dodat, že bych se trochu přela ohledně krásy Rudyho zpěvu :-) ()
Galerie (26)
Zajímavosti (1)
- Celosvětová premiéra proběhla 20. dubna 2012 na filmovém festivalu Tribeca v New Yorku. (BMW12)
Reklama