Obsahy(1)
Yuta je kapitánem týmu mužské rytmické gymnastiky a jeho velkým snem je zúčastnit se soutěže, ale kvůli nedostatku členů to není možné. Pak se k nim konečně přidá potřebný šestý člen a zároveň i jeden nechtěný. Wataru je rváč, který se chce rychle naučit akrobacii, aby oslnil dívku, která se mu líbí, a podle toho k tomu přistupuje. Bohužel je záhy nový člen zraněn a z týmu odejdou ještě další dva, takže to vypadá, že ani tentokrát se soutěže nezúčastní. Ale pod vlivem okolností se Watarův přístup k tomuto sportu změní a tým se nakonec soutěže zúčastní. (andiek05)
(více)Recenze (10)
Opravdu jedna z nejzábavnějších doram, co jsem kdy viděla. Něco tak trapného ale zároveň vtipného, procítěného a tak dobře propracovaného jsem dlouho nespatřila. Bavilo mě pozorovat jak se všichni delikventi, kteří neumí nic jiného, než se bít a nadávat postupně mění na citlivé, přátelské a sport milující stvoření. Pomalu ale jistě se tam nakonec všichni rozbrečeli, což mě mnohdy přivádělo do rozpaků stejně jako růžové trikoty a neuvěřitelně kýčovité scény, kde hlavní hrdina vždy udělal krásný proslov a lá: nebojte se já vás ochráním! To samozřejmě tolik nevadilo protože občas toho trocha sentimentu neuškodí. Hudba jako při pochodu armády spásy mě také spíše rozesmívala. To mě však neodradilo od výborného hodnocení, protože kladů tady bylo víc než dost. Zabijácké hlášky Ryunosukeho a Hina mě vždycky dostaly, dramatické scény ze rvaček byly překrásně procítěné a opravdu navodily pocit úzkosti a následné úlevy když to nakonec dopadlo jak to dopadlo. Přátelství mezi kluky a postupné řešení jejich problému, ať už šlo o sexuální orientaci, špatnou minulost, zdravotní omezení nebo rodiné problémy byly také velmi dobře zpracovány a nikoho nevynechali. A nakonec usilovná snaha všech herců při nacvičování tomu všemu dala nefalšovaný umělecký dojem. není co dodat - vtipné, dojemné, akční a výborně nacvičené! ()
Obecně na velkém množství japonských seriálů miluju právě ten důraz na sílu přátelství a na snahu něčeho dosáhnout a jít za svými sny. I tady to po emoční stránce velmi dobře fungovalo, ovšem poměrně brzy mě začalo nudit, že se to stále opakovalo a nebyl tam žádný pořádný vývoj situace, až na to, že v každém díle měla některá z postav určitý problém, který komplikoval průběh oné skupinové gymnastiky. V každém z dílů se však problém tak nějak vyřešil a takhle se to opakovalo stále dokola - problém / dočasné neporozumění / uvědomění si důležitých hodnot / rozřešení / utvrzení přátelství a společných cílů / situace zalitá sluncem / nový problém.... a tak pořád znovu a znovu každý díl, kdy se vždycky objevila nějaká překážka. Navíc ten vývoj byl pokaždé téměř stejný a jako celek to pak působilo docela monotónně. V předposledním dílu byla navíc hodně nerealisticky napsaná postava Yashiro (jeho psychický obrat nebyl vůbec uvěřitelný). Jinak oceňuju herecké výkony hlavních protagonistů v čele s Yamamoto Yusukem, a taky bylo úžasné sledovat jejich akrobatické kreace. Tohle má z mé strany velký obdiv a svým způsobem jsem s postavami sdílela jejich nadšení pro věc :) Ale na výborný seriálový zážitek to zdaleka nemělo. Emočně nabité, ale příběhově velmi slabé. ~(3,0★)~ ()
Původně jsem chtěla dát hvězdičky tři. Je to vcelku klasický japonský seriál, kde ve středu dění je tentokrát mužská synchronizovaná skupinová moderní gymnastika a celé to vzbuzuje dojem, že nic jiného na světě ani neexistuje. V každém díle řešíme nějaký problém jedné z postav, dokud neprojdeme úplně všechny až nakonec dojdeme k nějaké události, ke které to celé směřovalo. Tenhle koncept jsem už několikrát viděla, jen středobodem existence postav bylo vždy něco jiného, a vcelku s touto strukturou nemám problém. S čím jsem ale ke konci problém měla byly ty nekonečně se opakující věty zdůrazňující význam přátelství. Já to pochopila hned napoprvé a nepotřebovala jsem závěrečných 50 minut seriálu, kde se střídaly flashbacky s podobnými proslovy. Nakonec jsou to ale spíš lepší dvě, hlavně protože jsem do teď netušila, že takové odvětví mužské gymnastiky existuje (i když ne u nás), natož jak skvělé ty profesionální sestavy jsou. ()
Tanburingu je skvělý příběh o přátelství, o tom, že je možné se změnit a o lásce ke sportu. Pustila jsem si to hlavně kvůli Koji Seto, který byl v roli kapténa opět skvělý. Vlastně kompletně celé družstvo moderní gymnastiky se předvedlo v těch nejlepších barvách a podalo vynikající herecké/sportovní výkony. Závěr dorama je neotřelý a opravdu jsem se zasmála té věci s Mari. Jediným důvodem, proč jsem nedala pět hvězd je neustálé slzení různých (a obvykle spíše všech) sportovců provázející snad úplně všechny díly, což mě nutilo dávat si mezi jednotlivými díly dost velké přestávky a kazilo mi požitek ze skvělé podívané. Pokud vám to nevadí a máte rádi sportovní témata, pak více než vřele doporučuji. Určitě stejně jako já budete mít pocit, že se nutně musíte naučit skákat přemety! ()
Seriál o partě kluků, kteří si zamilovali mužskou gymnastiku a jak to bývá zvykem, snaží se v ní něčeho dosáhnout. Na jedné straně stojí Yuuta, jenž gymnastiku miluje odmala a na druhé Wataru, který do klubu vstoupí, protože se chce zalíbit jedné dívce. Postupem času si, ale moderní gymnastiku zamiluje také a pozve i jeho další kamarády, s nimiž vyvolával rvačky, aby se k němu přidali. Wataru je vyhlášeným horkokrevným rváčem s velkými problémy ovládat svůj hněv. Každý konflikt řeší rvačkou a do té doby než poznal Yuutu a ostatní chlapce z klubu moderní gymnastiky, tak neměl snahu své chování změnit. I přes špatný temperament je Wataru čestný a má silný smysl pro přátelství, o čemž také tento seriál převážně je. Každý z gymnastického klubu řeší životní těžkost a překoná jí vždy za pomocí ostatních přátel. Mimo vyobrazování síly přátelství je Tanburingu i o dospívání, hledání místa ve společnosti, budování spolupráce, pevné vůli, empatii a dřině. Hlavní herci údajně nevyužívali dablery a do natáčení dali opravdu kus dřiny, což se odrazilo i na filmovém vyobrazení, kde jsem jim všechnu dřinu věřil. ■ I když je Tanburingu seriálem místy dosti naivním a některé proslovy působily kýčovitě, tak jsem rád, že jsem měl možnost jej vidět. ■ Na Hinovi bylo pěkně vidět, že když člověk dělá nějakou aktivitu, proto aby se zavděčil někomu jinému a nedělá ji pro sebe, jelikož ho baví a má jí rád, tak po nenaplnění očekávání pro něhož ji dělá, přichází velké zklamání a intenzivní nechuť. ()
Reklama