Obsahy(1)
Filmová adaptace novely Alexandra Grina. Děvčátku Assol, kterému zemřela maminka a žije jenom s otcem, předpoví starý člověk, že si pro ni připluje princ v lodi s nachovými plachtami. Děvče tomu uvěří a stane se terčem posměchu svého okolí. V té době žije daleko šlechtický synek Artur Grey, který čte knihy o námořnících a pirátech... (Mariin)
(více)Recenze (21)
Škoda, že Rusko (SSSR) namísto "světové revoluce" a všelijakých těch ...ismů různých ér a ideologických diverzí nevyváželo raděj více filmové pohádky (potažmo část jiné své nezideologizované filmové produkce) a kulturu jako takovou. Ona pověstná "Ruská duše" se samozřejmě v těch filmech (a umění vůbec) musela projevit a právě ruské pohádky d.m.s.n. vždy vynikaly zvláštní a svébytnou estetikou a pro oddechové celorodinné nahlížení příjemně insitními hereckými kreacemi, náladami a filmařinou vůbec. Takže i Nachové plachty jsou ponejvíce rozkošně hravým podobenstvím (ach ano - i ty výchovné přesahy chudožniky do filmu naimplantovali, ovšem v podobě, která neurazí, nenaštve a není podbízivá) o lásce a naději, formou i obsahem krásný film kupodivu velmi stravitelný i po půlstoletí od dob natočení! . . . Takže čtyři hvězdičky přepoctivé, ba i pět bych dal - hlavně za kameru a dobové vizuální kouzla, i za tu hudbu srdceberoucí, ale přeci jen jsem cítil na více (bohužel!) místech jisté zmatenosti v režii (zjevně vycházející z nepropracovaného scénáře) a následném střihu, z čehož bych s odstupem a pochopením kontextů vinil takové to dobové všeobecné sovětské lajdáctví... Škoda! . . . Ale jinak dlužno uznat - jo, pořád je to krásná pohádka! - - - - - (Poprvé viděno v dobrém rozmaru v mjéždunarodnyj dětskyj děň adínacatovo góda na dvd s původní zvukovou stopou s č. titulky a v originálním formátu obrazu 2.35:1 (nechápu údaj na IMDb 4:3?), hodnocení 23., komentář zde jako pátý - 1.6.2011) ()
Krásný poetický příběh o Assol, dceři výrobce hraček, která čeká na prince, který nepřijede na bílém koni, ale na lodi pod nachovými plachtami. Assol je krásná, půvabná a líbezná, hraběcí syn, kapitán lodi Secret, se zamiluje na první pohled a dívce nechá svůj prsten (nápadně podobný zásnubnímu prstenu princezny Diany, nyní i princezny Kate, takže víme, kde se zlatník inspiroval - v ruských filmech) a když zjistí, o čem dívka sní, rozhodne se jí sen splnit. Sny se mají plnit, aby byl svět krásnější, i když to znamená, že vykoupíme zásobu červeného hedvábí pro celý okres na několik let. ()
Čekala prince jak ve snech, které se zdají. U okna v dálce se zablesklo štěstí, bílá loď s nachovými plachtami už pluje na moři a kapitán kormidluje svou loď směrem k cíli štěstí. Ranní moře zvolna mění odstíny, mořský vzduch je průzračný a všechno je jako sen, do kterého vcházíš bez zvonění a najednou je vše tak jasné a zřejmé. Konečně vím, co chci, moje láska jsi ty a já... No tak jsem si to trochu obásnil. Takže k příběhu. Pohádkový děj v zářících barvách inspirovaný knížkou ve filmové řeči je leccos literárnímu tvaru dlužen. Nebo zjednodušeně řečeno, něco málo bylo vypuštěno či zkráceno. Co je ovšem nepopiratelné, je výtvarná zručnost po vizuální stránce působivá. Příběh lásky ukrývá mnohem víc, než by se na první pohled mohlo zdát, jak vše nakonec dopadne, to už si musí zhlédnutím zjistit každý sám. Obrazová podoba záběrů moře připomínajíc tvorbu malíře Ajvazovského chutná také skvělé ()
Alexandr Grin byl první ruský spisovatel, kterého jsem četl dobrovolně (povinná četba jako Odvážná školačka či Timur a jeho komando se nedájí brát vážně), když mi byla Cesta nikam doporučena kamarádem s tím, že sice to napsal Rusák, ale je to fakt dobrý. Byl jsem tedy na tento film zvědavý, leč též skeptický. Neprávem. Film má sice svá léta, je misty dost naivní, ale půvabný. Výtvarná stránka je kouzelná - když hrdinka kráčí borovým hájem, tak ten vypadá jak od Šiškina, trikové námořní scény vůbec nezaostávají za dobovými hollywoodskými a holandský kolorit městečka je pohádkový. Trochu vadí, že film kolísá někde mezi pohádkou a romantickým příběhem, takže je tak trošínku ani ryba, ani rak. ()
I já patřím mezi lidi, kteří občas sní s otevřenýma očima, ale to moje čekání na prince se už dávno změnilo v Čekání na Godota. Avšak zde jsme v pohádce, a tak měla hezounká dívenka, která vyrostla do neméně půvabné slečny, štěstí, protože si jí (některými přehlížené i vysmívané) zcela náhodně všiml krásný archetyp (široce jsem se o něm rozepisovala v deníčkovém příspěvku o Vojna a mír), zde kapitán pocházející ze šlechtické (hraběcí) rodiny. Vzhledem k tomu, že Lanovoj je tady krásný jako obrázek (vidím tam jistou shodu s úplně mladým Maraisem a s princem Telemachem), a pro námořní dobrodružství mám slabost už od Hornblowera, tak jsem tentokrát úspěšně přežila celkem jednoduchý příběh (no a co, láska Parida a Heleny ho má taky a to nám ji zprostředkoval sám Homér), který má mravní poučení stejné jako Schelingerova Šípková růženka, oproti Vojna a mír ubylo umělecky laděných pohledů do přírody (stromů, racků,...) a na moře (zůstalo jich právě tak akorát), a proto režisérovi odpouštím i to, že nachová barva má identický poměr složky modré a červené... ()
Galerie (4)
Zajímavosti (3)
- Hlavní roli Assol si zahrála Anastasija Vertinskaja, tehdy sedmnáctiletá debutantka – mluví ji ovšem jiná herečka. (ČSFD)
- Režisér Alexandr Ptuško trval na tom, aby sa v jeho filme objavila skutočná loď s purpurovými plachtami, takže bolo zakúpených 2000 metrov hodvábu príslušnej farby. S takto vyzdobenou loďou si splnil prianie aj Vasilij Lanovoj, predstaviteľ Arthura, ktorý s ňou prekvapil svoju manželku i hosťov na Jalte, kde sa film nakrúcal. (classic)
Reklama