Režie:
Takeši KitanoScénář:
Takeši KitanoKamera:
Kacumi JanagidžimaHudba:
Džó HisaišiObsahy(1)
Druhý autorský film režiséra Takešiho Kitana v podmanivých scénách událostí jednoho léta v přímořském městečku před divákem odvíjí nesentimentální, ale současně vrcholně poetickou romanci. On je neslyšící a pracuje jako popelář, zatímco ona jako by trávila čas jen mlčenlivým následováním svého přítele. Její oddanost se nezmění, ani když mladíkovi učaruje surfování, kterému následně zasvěcuje svůj veškerý volný čas. Nevšední dvojici nechává režisér beze slov procházet zdánlivě obyčejnými událostmi, zatímco jejich okolí zabydluje roztodivnými komickými postavičkami. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (49)
Presne tohle je duvod proc mit rad Takeshiho Kitana - plynule tempo, poeticka frekvence, diky vlnam uklidnujici az meditativni feeling, hudba Joe Hisaishiho a hlavne ve vysledku velmi originalni film. Natacet hluchonemy par jak chodi surfovat sice muze znit hodne ujete, ale je to super. Tak vidis, Takeshi, ze to jde i bez Yakuzy. 7/10 ()
Hluchoněmý mladík Šigeru živící se jako popelář jednoho dne najde zlomené surfovací prkno a řekne si, že začne surfovat. Po violent copovi a boiling pointu přišel Takeši Kitano s něčím úplně odlišným od čehokoli co do té doby tvořil a povedlo se to velmi pěkně. Scény u moře je z části film o hluchoněmých, z části romantický film a trochu sportovní film o začátečníkovi, co se jen díky vlastní píli vypracuje i přes svůj handicap. Bez čehokoli akčního nebo násilného film sleduje ústřední dvojici Šigerua a jeho hluchoněmé přítelkyně, jak blbnou u moře a jak nakupujou nové prkno a jedou na závody v surfování. Jejich vztah je bez jakýchkoli řečí (což by vlastně ani moc nešlo vzhledem k tomu, že jsou oba hluchoněmí) velmi jímavý a i když jsou oba očividně takoví nesmělí a emoce nedávají najevo nějakým divokým oblizováním se při západu slunce u moře, ale jen náznaky a pohledy. K tomu Takeši Kitano vybral velmi vhodné herce, protože Claude Maki má přesně ten správný výrazový repertoár a Hiroko Ošima zase vypadá jako správná úplně obyčejná pečující a starostlivá holka. Ale nezapomnělo se ani na nějaké vtipné odbočky, jako řidič Susumu Teradžima a jeho problémy s policií nebo dvojice kluků, co po vzoru Šigerua začnou surfovat taky a do toho i nějaké roztomile vtipné scény s hlavní dvojicí jako házení kamínků na okno, nebo skládání oblečení někoho jiného a podobně. Ve výsledku je to dojemný příběh se smutným a zároveň optimistickým vyzněním, ale na pětku je to asi na mě opravdu moc hluchoněmé, protože to se Kitanovi povedlo opravdu dobře ztvárnit svět neslyšících a možná až tak dobře, že stejně jako jsou neslyšící v určitém směru odříznutí od slyšících, tak i tento film je maličko odtažitý od diváka, ale vždycky to za to stojí podívat se znovu (viděla jsem to už asi pětkrát) nejen kvůli příběhu ale taky kvůli té krásné hudbě Joe Hisaišiho :). ()
Až příliš japonské, přehnaně monotónní a v podstatě naivní. Ovšem...ono to ve finále vážně funguje, aby ne - klasická precizní režie a výborná hudba také dělá své. Mentalita japonské mládeže, oddávající se "rebelství" na surfech, i dojemný, romantický vztah, zrozený a pokračující v tichu. Film o naplnění snu, o lásce a přátelské rivalitě i nadějných začátcích. Snímek nabízí i výborný pohledu do zákulisí japonské pracovní politiky veřejných služeb. Mládežnická romance z dálného východu si zde své fanoušky našla, z mého pohledu určitě zaslouženě. (Challenge Tour 2015) ()
Snímek ilustrující svět hluchoněmých jako žádný jiný. Šum moře, Hisaishiho poklidná hudba, řeč pohledů a něžný příběh lásky beze slov. Díky typicky kitanovskému vyprávění jsou i Scény u moře - film zdánlivě disponující pouze jedinou přímou dějovou linií - vybaveny zvláštním kouzlem nedořečeného a tajemna. Film, který toho řekne hodně, aniž by toho moc namluvil. ()
Takeshi Kitano natočil film ktorý sa líši od jeho ostatnej tvorby ale to neznamená že by bol pre to horší. Tento druhý svoj autorský film poukazuje na silu a krásu ticha. Pomaly plynúci filmík ktorý sa drží dvoch rovín a to určitej lásky dievčaťa a chlapca a chlapcova láska k surfovaniu čo bol odjakživa jeho sen. Dôležité je že tieto postavičky ani raz vo filme neprehovoria chlapec preto lebo je hluchonemý a dievča preto pretože tak vyznie ich vzťah a vzájomné porozumenie viacej ako keby rozprávala. Tieto obyčajné postavičky ktoré prechádzajú obyčajnými životnými problémamy a starostami doplňujú komické postavičky takže celkový dojem z filmu je omnoho väčší. Dievča , ktoré má rado pomaranče , chalan ktorý vždy keď sa rozbehne do mora tak spadne a dvaja kamaráti ktorý sa prvni hlavnému hrdinovi smejú ale potom podľahnú jeho vášni. Dejový zvrat ktorý je načrtnutý na konci je podaný minimalistický a bez citového vydierania alebo určitej sentimentality. je podany minimalisticky a o to je silnejší a krajší a posledná fáza živých fotografií iba umocňuje zvláštnu pokojnú náladu ktorá sála z tohoto filmu. Hudba bola neskutočne krásna. ()
Reklama