Režie:
Julio MedemScénář:
Julio MedemKamera:
Gonzalo F. BerridiHudba:
Alberto IglesiasHrají:
Najwa Nimri, Fele Martínez, Nancho Novo, Maru Valdivielso, Ángela Castilla, Pep Munné, Joost Siedhoff, Beate Jensen, Jaroslaw Bielski, María Isasi (více)Obsahy(2)
Může-li existovat věčný sníh, proč by nemohla existovat věčná láska? Film s poněkud záhadným názvem Milenci ze severního pólu natočil španělský režisér Julio Medem v roce 1998. Příběh vášnivé a tajné lásky Any a Otta začal jednoho odpoledne roku 1980, kdy bylo oběma osm let. Potkali se ve škole a zamilovali se. Od té chvíle byl jejich osud doslova zpečetěn. Cokoliv je potkalo a jakkoliv je rodinné i vnější důvody rozdělovaly, jejich společná láska byla jedinou skutečnou jistotou v jejich životech.
Námět by se mohl zdát poměrně banální. To, co z něj však činí filmové dílo mimořádné hodnoty, je způsob, jakým jej talentovaný scenárista a režisér vypráví. Jak kdosi velmi trefně poznamenal: „...tento film je z těch, o kterých se dá těžko mluvit. Ten se prostě musí vidět!"
Magickou atmosféru vyprávění dotvářejí impresivní záběry Medemova kameramana Gonzala Berridiho, stejně jako působivá hudba dalšího Medemova stálého spolupracovníka, Alberta Iglesiase. Film byl nominován na národní cenu Goya za nejlepší původní scénář, na MFF v Benátkách 1998 byl uveden v hlavní soutěži.
(Česká televize)
Recenze (164)
Osobitá hravá poeticko-romantická vzťahovka, v ktorej sa J.Medem zaujímavo hrá s časovými rovinami a strieda rozprávačské pohľady na príbeh. Do dokonalosti mi chýbal menej "sladký" casting (na mysli mám detských predstaviteľov) a trochu väčšia vyváženosť prekombinovanosti v závere, ale v celku som viac než spokojný s týmto krásnym filmom o osudovej láske. ()
Palindrom!? Začátek, tj. dětská pasáž je velmi slibná a výborně poskládaná. Postupně ale podle mě ztrácí film dech a vnitřně se vyčerpává. Chybělo mi nejspíš podrobnější prokreslení postav a jejich motivů. Záměr filmu je zřejmý, ale řekl bych, že scénář nebo režie v tom moc tlačily pilu. K pozitivům jistě patří herecké výkony, zejména dětských hrdinů a kamera. ()
.. Život je kruh. Nenechte se ale mýlit. Neznamená to, že osud je předem daný. To, jak náš kruh bude velký, jestli bude pravidelný, to si volíme My. Tím jak po své cestě kráčíme .. .. Není začátek, ni konec .. .. Neexistuje náhoda, ale vše se od ní odvyjí .. .. Je tak jednoduché myslet jen na sebe. Tak jednoduché, že to děláme všichni .. .. Je tak jednoduché jednat hloupě. Tak jednoduché, že to děláme všichni .. .. Milovat znamená být zodpovědným i za toho, jemuž lásku dáváme a jehož lásku přijímáme. Proč si váhu té zodpovědnosti tak málo lidí uvědomuje a cení .. .. Na místa svého kruhu a kruhů nám blízkých či osudem spjatých se pravidelně vracíme. To jak probíhala naše předchozí návštěva se odráží v tom, jak probíhá ta přítomná .. .. Je těžké být lidským všemi aspekty. Přináší to až moc chyb do našeho rozhodování .. .. Život je kruh. Cesta po něm je nekonečná, každým krokem povědomější. A bolestnější .. .. Nechce se mi za to děkovat, opravdu ne. ()
Bohužel, Milenci se mi definitivně potvrdilo, že Medemovy filmy mají sestupnou tendenci - magické Krávy mě uhranuly právě schopnosti naprosto přirozeně a tematicky účelně proniknout lidské dějiny věčnou sférou imaginárna, Zrzavá veverka svými průniky do iracionálna a záměrným zatajováním důležitých informací dokázala stále udržovat provokativní tajemství a přispívat svěží metafoře děje, Země se snažila už o ambicióznější postižení metafyzické otázky kosmu a i když nakonec řešila spíše existenciální otázku jednoho muže, prolínání světů už nepůsobilo tak přirozeně a spíše mu vypomáhalo ohromující vizuální ztvárnění. Milenci definitivně přecházejí k myšlenkové vyprazdněnosti, která slouží silně ornamentální formě a umělému výkladu světa. Ten je značně svérázný, poetický a ve výsledku se mu daří vytvořit poměrně silný příběh lásky a její věčnosti, avšak zcela pryč je dráždivé tajemství, živočišnost a nepojmenovatelná mystická atmosféra předchozích Medemových snímků. Milenci jsou i přes své téma dosti chladný snímek, který mě příliš nezasáhl a rozvíjel se v jakémsi odstupu. Medem se hold vydal cestou narativního experimentování, básníka vystřídal bystrý vypravěč a stranou zůstala duše a bezprostřední vztah k tématu a situacím, v nichž se předtím režisér dokázal dotýkat něčeho bytostného. ()
Po Zrzavé veverce můj druhý Medem v pořadí. Nevím proč, ale něco z atmosféry filmu mi silně připomínalo Tykwerovy Zimní spáče. Možná ty náhody, které rozhodují o našem příštím osudu - občas neškodí, když si to člověk uvědomí. Film je poskládán střídavě z pohledů Otta a Any a všechno do sebe zacvakne až na konci. Vynikající. ()
Reklama