Režie:
Clio BarnardScénář:
Clio BarnardHudba:
Harry EscottHrají:
Conner Chapman, Shaun Thomas, Steve Evets, Siobhan Finneran, Elliott Tittensor, Sean Gilder, Ralph Ineson, Jamie Michie, Paul Chapman, Lorraine Ashbourne (více)Obsahy(1)
Tato moderní bajka pojednává o třináctiletém Arborovi a jeho nejlepším příteli Swiftym. Oba jsou vyloučeni ze školy a ve své vlastní komunitě jsou považováni za outsidery. Jednoho dne se chlapci setkají s Kittem, místním sběratelem starého železa, a začnou mu pomáhat s prací, k čemuž používají pouze koně a povoz. Swifty to od přírody s koňmi umí, zatímco Arbor se vydává v Kittenových šlépějích – chce na něj udělat dojem a přijít tak k penězům. Kitten však i navzdory tomu upřednostňuje Swiftyho. Arbor se následkem toho cítí raněný a odstrčený a mezi oběma chlapci narůstá propast. Když se Arbor začne chovat stejně chamtivě a vykořisťovatelsky jako jeho velký vzor, napětí se stupňuje a vrcholí tragickou událostí, která je všechny nenávratně změní. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (63)
Nesdílím všeobecné nadšení pro tento bezútěšný výlet do britské sociálně slabší vrstvy. Nemám rád, když ve filmu není jediná sympatická postava. Ono to tak totiž v životě také není, rozhlédněte se kolem sebe, opravdu jsou všichni svině a hajzlové? Tady mi byl nejsympatičtější asi majitel sběrny Kitten a to byl pěknej kretén. Kluci byli oba na zabití, takže výsledek jejich počínání mě zase tak nepřekvapil, o nějakém emočním zásahu ani nemluvě. Proč si máma nechá od třináctiletého syna nadávat do kurev, to taky nechápu, jsem přesvědčen, že vychovat slušně děti lze i bez peněz. Monolog „Není to super? Nemusím chodit do školy. Můžeme sbírat šrot a vydělávat prachy.“ docela přesně vystihuje celý příběh. Skoro stejně super jako vydělávat prachy sbíráním šrotu je i tenhle film. Dvě jen za herecké výkony a snahu upozornit na alarmující trend, že na okraji společnosti bují tyto problémy. ()
**sofistikovaně zabalené spoilery**...a vznikl film, který by mohli promítat dětem na základkách, protože stejně jako Lorelai v Gilmorových děvčatech malé Rory řekla "hořáky jsou ďáblovy prsty", tak i Clio Barnardová sdělila světu že "tohle se nedělá - pokud nechcete býti topinkou" - bohužel to sdělila formou pro mě neskutečně otravnou, unavenou, rozvleklou a navrch odporně okatě emotivní. Pojďme rozplakat diváky ďábelskou, a přesto roztomilou verzí Kevina McCallistera, yes! ()
Obaja chlapci to rodinné zázemie nemali bohvieaké, lenže jeden bol citlivý a slušný a na tie zlé chodníčky sa tak nejak nechal zlákať. Ten druhý mal tú agresiu a zlobu už v sebe. Tragédia tentokrát nechala na seba dlhšie čakať, ale aj tak ste ju od polovičky filmu tušili. Ten malý drzáň zostal bez toho svojho pevného bodu v živote úplne stratený, ale či ho to zmení, nevie nikto. Veľmi realistické a výborne zahraté. ()
Nechci Sobeckého obra s ničím ani s nikým srovnávat, protože to takhle funguje asi všude v různých obměnách a podobných sociálních vrstvách. Byla to velká rána do žaludku a dlouho mě bude bolet. Tak jako jindy kušním, že vím už v polovině, jak to skončí, tak jsem tentokrát nesmírně ráda, že jsem na to byla alespoň minimálně připravená. Jistě, že i tady jsem cítila tlak na emoce od Clia Barnarda, ale tentokrát to beru a řvu do světa to bezmocné slůvko "help" s klukama jako jsou Swifty a Arbor. Jejich hereckým představitelům jsem věřila každé slovo, pohled, city, ránu pěstí, byli neskutečně výborný. Lepší čtyřka a možná půjdu časem ještě výš...... ()
Radost mi dělají ženy na Ostrovech... Andrea Arnold oživila tradici sociálního dramatu nebývalým důrazem na lyrismus, Clio Barnard pokračuje - fenomenální je hlavně práce s krajinou, která po čase ztrácí geografickou konkrétnost a stává se univerzálním a snovým prostorem kolem postav, prostorem mlhy, bzučení elektrických drátů, pasoucích se koňů i rozbouřených domácností. Další silou Obra je práce s postavami a absolutně přesvědčiví dětští herci, kteří projevem splývají se sociální periferií a ještě zvládnou svoje charaktery vnitřně rozvíjet. Právě vztah Arbora a Swiftyho překlene i jedinou zásadnější vadu, kterou je předvídatelnost celé historky. Díky nim i díky neobyčejné uměřenosti Barnardové režie (prolíná se v ní bezprostřednost a funkční lyrismus) představuje katarze příběhu uvěřitelný a jímavý okamžik. Nezvyklá práce s wildovským motivem zahrady a její strážce, oběti a bezpodmínečné lásky je unikátní a odlišuje Sobeckého obra od celkem početné konkurence. Občas by se dalo namítat, že některé obrazy jsou navíc a film ponouká k cynickému odmítnutí, jenže on má jednoduše takovou vnitřní sílu a senzitivitu, že strhne i při vědomí dalšího průběhu. Paralela s Andreou Arnold není účelová - i Barnard se dokáže vcítit do postav, vystihnout jejich vnitřní pochody a odrazit je v krajině, i ona se vyhýbá "systémovým" kontextům a soustředí se na vnitřní svět hrdinů. Intenzivní zážitek a velký nesobecký objev. ()
Galerie (28)
Photo © Moonspun Films
![Sobecký obr - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/924/159924553_b80fbf.jpg)
Reklama